Hajónapló, csillagidő 44012.3.
Az Enterprise a Borg incidenst követően a McKinley állomáson vesztegel...
amíg elvégzik a javításokat és a generálozást.
Bízom benne, hogy a hajó és a legénység...
a legrövidebb időn belül ismét szolgálatba állhat.
Köszönöm! Kérem, vigye le a gépházba!
Végeztek a fézer javításával, parancsnok. - Máris?
Megkezdtük az energiaellátás kalibrálását.
Ön nagyon hatékonyan dolgozik, hadnagy. - Köszönöm, uram.
Folytassák a teszteket, Mr. Worf!
Itt van az eltávozások és az áthelyezések jegyzéke.
Már nagyon várom, hogy megismerjem a szüleit.
Uram? - A látogatólistán vannak.
Nem is tudta? - Nem, uram.
Nem helyénvaló, hogy egy Klingon szolgálat közben fogadja a családját.
De ők ezt emberi ésszel nem foghatják fel.
Én sem érteném meg, Worf. Mivel ez nem Klingon hajó.
Ha nem akar találkozni velük, az a maga dolga.
De nem járunk olyan sűrűn a Föld közelében.
Elintézhetjük, hogy ne legyen szolgálatban, amíg itt vannak.
Nem, uram. Arra nincs semmi szükség.
Távozhat.
Mr. Worf! Ha amiatt aggódik, hogy megtudják, mi történt önnel a Klingon bolygón...
Nem aggódom. Korábban én már tájékoztattam őket,
hogy a Klingonok kiközösítettek.
De nem hiszem, hogy ezt akár egyetlen ember is meg tudná érteni.
Na és, eldöntötte már, hogy hová megy? - Mit?
Franciaország. Labarre.
A szülőfalumba. - Tényleg?
Igen. Közel 20 év után először. - Érdekes.
Tanácsadó...
Csak azt mondtam, érdekesnek találom.
Jean-Luc Picard, akit három éven keresztül ki sem...
lehetett robbantani a foteljából, szabadságra megy!
Ez a Föld, az otthon. Kell ennél több magyarázat?
Nem tudom. Maga mit gondol?
A gyógyulásom alatt felbecsülhetetlen volt a segítsége. De nézze!
Most már jobban vagyok!
A sebek begyógyulnak. - Amiket a tükörben is lát.
A rémálmok elmúltak. Most már csak egy kis időre van szükségem.
Egyetértek. Sőt mi több, még örülök is annak, hogy elmegy.
Csak tudja...
lehet, hogy pont az a hely gátolja a pihenését,
ahová menni akar.
Ha azt akarja hinni, hogy a tény, hogy hazamegyek...
annak az egyenes következménye, hogy a Borg fogva tartott, ám tegye.
Nem maga akarja ezt hinni?
Utálom, ha ezt csinálja.
Kapitány!
Tényleg időre van szüksége.
De be kell látnia, hogy nem érhet el teljes felépülést ilyen rövid idő alatt.
Teljesen normális dolog, hogy azok után, amin keresztülment,
rengeteg idő elmegy azzal, hogy ismét megpróbálja megtalálni önmagát.
És hol másutt találhatná meg magát valaki, ha nem a szülőfalujában?
Érdekes.
Érezze jól magát, kapitány!
Az űr a legvégső határ.
Ennek végtelenjét járja az Enterprise csillaghajó,
melynek feladata különös, új világok felfedezése;
új életformák, új civilizációk felkutatása;
és hogy eljusson oda, ahol még senki sem járt azelőtt.
Még mindig nem jelentkeztek? - Nem, uram.
Az anyám mindig elkésik. Ez olyan emberi dolog.
Tudja milyenek a nők...
Egyáltalán nem vágyom erre.
Minél előbb ideérnek, annál hamarabb el is mennek!
Tudom, mire gondol, uram. - Kötve hiszem.
A múltkor itt volt az öregem.
A gyengélkedőn találtam rá,
ahol egy bioágyban hancúrozott Stanton nővérrel.
Nem hiszem, hogy az apámat kifejezetten a nővérek hajkurászása érdekelné.
Mindig van valami a szülőkkel, nem igaz?
Enterprise, itt a Földi Bobruisk állomás. Két személy vár felsugárzásra.
Küldöm a sugarat.
Anyám! Apám!
Worf! - Jól nézel ki, fiam.
Felszedtél egy pár kilót, nem? - Nem.
Dehogynem. De jól áll neked.
Gondolom, a holofedélzet szörnyei jól megdolgoztatnak.
Elkísérlek a...
Mindig öröm egy másik transzporter főnökkel találkozni!
Sergey Rozhenko, a USS Intrepid egykori tisztje.
Miles Edward O'Brien, uram. Örülök, hogy találkoztunk.
Ne hívjon uramnak! Én is a megélhetésért dolgoztam.
Csak viccel. Az volt élete legboldogabb pillanata,
mikor Worf-ot végre előléptették.
El tudja képzelni, mit jelentett az, hogy a fiúból, akit felneveltem, tiszt lett?
Na gyere, Sergey! Még rengeteg időd lesz a fiúkkal csevegni.
Az apád már nagyon várta, hogy végre ideérjünk.
Igen, mindent látni akarok. Az egész hajót.
Odahaza megvan az összes Galaxy-osztályú csillaghajó teljes tervrajza.
A javítások közepén vagyunk. Nem mutathatok meg nektek mindent.
De hogyha megkérnéd a kapitányt... - Megígérted, hogy nem fogod nyaggatni.
Különben is, azért jöttünk, hogy Worf-ot lássuk,
nem a hajót.
Rendben! Jól van.
Egy kicsit megnőtt a hajad, ugye, Worf?
Jól van. Akárki is van ott, hallom.
Te jó ég! Egy útonálló! - Egy mi?
Útonálló. Rabló, aki megtámadja az utazókat.
De ezen a környéken évszázadok óta egyet se láttak.
De én nem vagyok rabló! - Megnyugtatott, uram.
Tudom ám, hogy ki vagy. - Akkor nálad az előny.
Az unokaöcsém vagy, Jean-Luc, az Enterprise csillaghajóról.
Akkor te vagy René nagybácsi. - Én nem a bácsikád vagyok.
Pont fordítva. - Kár, pedig jobban tetszett volna úgy.
Miért voltál olyan sokáig távol? - A Csillagflotta sok munkát ad.
Apa azt mondja, nem szeretsz itt lenni. - Félreértettél valamit.
Nem én! Ő mondta.
Nos, Robert és én...
Talán ideje mindent megváltoztatni.
Tudod, nem is vagy olyan arro... Arro.Tudod!
Arrogáns? - Igen, arrogáns.
Nekem nem tűnsz annak.
Egyébként mit jelent az, hogy "arrogáns büdös disznó."?
Ezt beszéljük meg később, rendben?
Mami, itt van!
Mami! Itt van!
Jean-Luc! - Marie!
Annyira örülök, hogy végre megismerhetlek!
Ez kölcsönös.
Hogy érzed magad?
Remekül!
Nos, Robert és én nagyon örülünk, hogy nálunk maradsz.
Arra gondoltam, talán a terhetekre leszek.
Ha gondolod, visszamehetek a faluba.
Erről hallani sem akarok! Ez a te otthonod és mindig is az volt.
Megváltoztak a dolgok? - Ó, nem!
Sőt, bámulatos, hogy csak ilyen kicsi a változás.
Minden pontosan úgy néz ki, ahogy emlékszem rá.
A ház, a hegyek...
Minden fa, minden bokor...
Nem hagyott nyomot rajtuk a múló idő.
Robert keményen dolgozott, hogy megtartsa ilyennek.
Ez nagyon fontos a számára.
Ahogy apánknak is az volt.
Egyszer majd én is egy csillaghajó kapitánya leszek.
Pont úgy nézel ki, mint Robert, amikor annyi idős volt, mint te.
Mintha látnám magam...
ahogy kifutok az ajtón, hogy játszhassak.
Robert már nagyon várt téged. - Igen, René már említette.
Most hol van? - Ahol mindig. A szőlőinél.
Megjöttél végre?
Isten hozott, kapitány! - Helló, Robert!
Na és...
kocsival jöttél a faluból?
Nem, én úgy döntöttem, sétálok.
Találkoztam Marie-val és Renével. - Jó.
Jó.
Jó hogy...
újra látlak.
Fáradt vagy? - Nem.
Érezd otthon magad.
Tudod, hogy mi hol van. Általában nyolckor eszünk.
Nekem még dolgom van ezzel a szegény, beteg tőkével.
Hamarosan én is megyek.
Szóval, mégis úgy döntöttél, hogy lemész?
Lehet. Will-el arról beszélgettünk, hogy elmegyünk Angel Fallsba.
Venezuela csodálatos hely.
Tessék!
Remek! Köszönöm!
Otthonról valami?
Réges-rég, miután Jack meghalt, itt hagytam megőrzésre.
Inkább csak emlékek.
"Karrier a házasságon keresztül"?
Vicc volt.
Jack küldte, amikor még az egyetemen tanultam.
Így kérte meg a kezemet.
Mi az? - Wesley kapta Jacktől.
Elfelejtettem. Vagy csak megpróbáltam elfelejteni.
Miért?
Miután Wesley megszületett, Jack rögzített egy holografikus üzenetet.
Ajándék akkorra, ha felnő.
Még sok ilyet akart készíteni.
De nem volt rá alkalma.
Talán attól félsz, hogy mi lehet benne?
Nem, csak nem tudom, nem okoz-e nagyobb kárt.
Wesley végre túltette magát az apja halálán.
Wesley-nek rengeteg kérdése van az apjáról. Amikre te nem tudsz választ adni.
Talán többet tudhat meg, ha ezt megnézi.
Ellenőrzés befejezve, uram.
Úgy mentünk be az iskolába, hogy nem tudtuk, mire számítsunk.
Worf-nak baja esett? Vagy belekeveredett valamibe?
Kinyílik az ajtó, ott ül a mi hét éves csemeténk egy széken...
és körülötte öt tinédzser fiú fekszik a földön...
és mindegyiknek ömlik a vér az orrából!
Aztán odajön hozzánk az igazgató és azt mondja:
"Kérem, mondják azt, hogy ő az egyetlen gyerekük!"
Eleget raboltuk a parancsnok-helyettes idejét.
Nem, dehogyis! Minden a terv szerint halad. - Még csak azt akarom elmesélni, amikor...
Elég volt a történetekből, Sergey.
Rendben. Nincs sztori.
Nos, akkor esetleg megmutatná nekünk az új reaktor magot?
Az Excelsioroknál alaposan megismertem a témát.
Örömmel, uram.
Mrs. Rozhenko? - Nem. Menjenek csak.
Apád úgyis órákig odalesz.
Worf, mutasd meg nekem az arborétumot!
La Forge parancsnok-helyettes, szóljon, ha... Amikor az apám indulni akar.
Egyedül is kiigazodok.
A négyes turbólift az arra van, ugye?
Otthon minden tervrajz és modell megvan.
A théta-mátrix összetevő...
tízszer gyorsabban végzi el a kristályosítást,
mint az Excelsior-osztályú hajók esetében.
Bámulatos!
Parancsnok, ha van néhány perce, szeretnék kérdezni valami mást is.
Persze, Főnök. - A fiamról van szó.
A barátod, Louis azt kéri, keresd fel őt, amint kipakoltál.
Még mindig meg akarja emelni az óceánfenéket?
Igen. Teljesen odavan érte.
Előléptették felügyelővé.
A felesége mindenkit emlékeztet rá, aki hajlandó végighallgatni.
Nem értem, a Földnek mi szüksége van egy újabb szubkontinensre?
Ha meglátod a lehetőségeket, akkor valójában nagyon izgalmas dolog új világot felfedezni...
a saját bolygónkon.
Attól tartok, nem látom ezt a lehetőséget.
A polgármester ünnepséget rendez a tiszteletedre.
Köszönöm!
Ünnepséget? - Átadja a város kulcsát.
Ó, nem! Nem, nem, nem!
Csak egy kis győzködés kell neki. Egy kis csontropogtatás.
Nem az kell. Azért jöttem, hogy eltöltsek egy kis időt a családommal.
Megmondtam a polgármesternek, ne tervezzen semmit úgy, hogy előtte nem beszélt velünk.
Köszönöm.
Hát...
Salut! - Salut!
Ez 46-os?
47-es. Túl sok olyan mesterséges löttyöt iszol.
Hogy is hívják? Synthehol?
Elrontott. Szétroncsolta a szájpadlásodat.
Épp ellenkezőleg. Hiszem, hogy a synthehol fokozza a valódi fogyasztási cikkek élvezetét.
Ez isteni, Marie!
Köszönöm.
Meg kell hagyni, Robert rátalált.
Franciaország legjobb szakácsára és elvette.
Na igen, de sajnos a főzés is letűnt művészetté vált.
Köszönhetően a hitvány technológiátoknak.
Robert és én nem egyszer vitatkoztunk azon, hogy legyen-e ételreplikátor a házban.
Emlékszem, hogy valaha anya és apa is ugyanezen vitatkoztak.
Apa mindenkinél jobban tudta...
hogy milyen veszélyekkel jár, ha feladjuk azokat...
az értékeket, amiket oly nagy becsben tartottunk.
Nem tudom, miért veszítenél el bármit is, azért, mert kényelemben élsz?
Te talán nem, de számomra az élet már így is túl kényelmes.
Ez egy ősrégi vita köztetek.
Így van.
Az iskolában a csillaghajókról írtam beszámolót.
És ezzel ő nyerte el a szalagot.
A tanár azt mondta, ez az egyik legjobb, amit eddig olvasott.
Gratulálok, René!
Tudod mit? Mikor annyi idős voltam, mint te, én is írtam a csillaghajókról.
Te is nyertél szalagot? - Nem emlékszem.
Nem mondhatni, hogy meggyőző a szerénységed, öcsém.
Persze, hogy nyertél. Ahogy mindig is.
És még mindig megvan?
A beszámolód. - Nem, nem hiszem.
Az enyém megvan.
Akkor menj és hozd ide, hogy a nagybátyád is elolvashassa.
Így is elég nehéz megvédeni...
attól, ami odakint van. Nem kell, hogy a tetejében még bíztasd is.
Nem bíztattam.
Ha nem lennél ilyen szűklátókörű, hagynád,
hogy olyannak lássa a világot, amilyen valójában.
Úgy nevelhetted volna a fiadat, ahogy akarod.
Akkor nekem is engedtessék meg ugyanaz.
Egy ember paradicsomról alkotott elképzelése.
Nem, kedves Louis, két emberé. Roberté és az apámé.
Nem hiszem, hogy rajtad kívül ismerek még valakit,
akit ennyire hidegen hagy a szőlő.
Nem, ez nem igaz. Engem is érdekelt.
Büszke voltam rá, hogy a családom is segít ápolni a hagyományokat.
Én csak nem érzek kötődést ezekhez a hagyományokhoz.
Te a jövőt kutattad, a bátyád pedig a múltat.
Ebben az életben mindkettőnek megvan a helye.
És veled mi van, te vén csirkefogó? Te magad is sokat tekintgettél a jövőbe.
Kiderült, hogy ez a hidroponika egy nagy butaság.
Már az elején hallgatnod kellett volna rám.
Ha rád hallgatok, nem mentem volna el arra a biciklitúrára a Bloom nővérekkel.
És nem töröd el a lábad. - És nem nősülök kétszer.
Hallom, előléptettek az Atlantisz Project felügyelőjévé.
Egyike vagyok a kétszáznak.
Bár a feleségem mindenkinek azt mondja, hogy én vezetem az egész programot.
Biztos nagyon izgalmas munka. Már sokat olvastam róla a lapokban.
Tényleg?
Már csak egyetlen dolgot nem értek.
Világéletedben szörnyű úszó voltál, Louis.
És rád bízzák ezt a feladatot...
Egyszer úgyis szembe kell szállnunk a félelmeinkkel.
Nem igaz?
De komolyan, hogy akarod megnövelni a tengerfenék szilárdságát anélkül...
hogy túlságosan megterhelnéd a kéreglemezeket?
Te aztán utána olvastál!
Igazság szerint nem tudjuk még.
Mi az Enterprise-on harmonikus rezonátorokat használunk...
hogy csökkentsük a tektonikus nyomást a Drema IV-en.
Tudom, hogy ez nem egészen ugyanaz a probléma...
Tudod, ez nagyon nagy kár.
A kormány olyasvalakit keres, akire rábízhatja a programot.
Egy vezetőt, aki képes felgyorsítani a dolgokat.
Téged keresnek, Jean-Luc.
De tudom, sosem hagyod ott a Csillagflottát.
Nem, sosem hagyom ott a Flottát.
Valahogy sejtettem.
De ha már nincs más megoldás, odaküldenék valakit,
hogy vizsgálja meg a ti eljárásotokat.
Minden segítséget szívesen veszünk. - Rendben.
Nagyszerű legénység, fiam. Úgy tisztelnek, mint egy istent.
Tényleg így van.
Anya, apa,
Szeretném, ha kicsit jobban visszafognátok magatokat...
amíg itt vagytok.
Tudom. Néha túl messzire megyünk.
Csak örülünk, hogy itt lehetünk.
Riker Worf hadnagynak! - Itt Worf.
Beszélnünk kell a fézerek teszteredményeivel kapcsolatban.
Indulok, parancsnok.
Szóljatok Guinan-nek, ha szükségetek van valamire.
Lehet, hogy egyszerűen hagynunk kellene. - De én nem hagyhatom annyiban csak úgy.
Az anyja vagyok.
Előbb vagy utóbb mindenki bejön ide.
Ideállnak az ablakok elé, kinéznek és csak bámulnak.
Azt a kis csillagot keresik, amit az otthonuknak neveznek.
Mindegy, hogy az milyen messze van.
Mert ők akkor is csak nézik.
Guinan vagyok. Nagyon örülök.
Önök Worf szülei? - Sergey és Helena Rozhenko.
Örvendek! Foglaljanak helyet!
Van valami, amit szeretnék megkérdezni.
Tessék.
Hogyhogy sosem adtak neki szilvalevet?
Hogy mondta?
Azt mondta, addig nem ismerte, amíg ide nem jött.
Nem tud betelni vele.
Worf?
Mert gyermekkorában nem volt hajlandó megenni az emberi ételt.
Mindennek Klingonnak kellett lennie.
Úgyhogy megtanultam rokeg véres pitét sütni.
Azt viszont sosem tudtuk, hogyan kell megenni!
Nehéz kamaszkora volt. - De túljutottak rajta.
Semmi különöset nem csináltunk. - Nem?
Nézzenek csak rá! Szerintem elég különleges.
Tudtuk, hogy nem lesz könnyű a számára.
Nem fordulhatott más Klingonokhoz útmutatásért.
Hagynunk kellett, hogy önmaga fedezze és tárja fel az örökségét.
Hogy megtalálja a saját útját.
Sok szülő rengeteget tanulhatna kettejüktől.
Nos, attól tartok, Worf azt érzi, hogy nem értjük meg őt.
Lehet, hogy az egyik fele így érzi.
De én ismerem a másik felét is.
Azt, amelyik bejön ide és szilvalevet iszik.
Az a fele az otthont keresi az ablakon keresztül.
És nem a Klingon birodalmat bámulja.
Olyankor magukat nézi.
Jean-Luc?
Jól vagy?
Meglehetősen kellemetlen felfedezést tettem.
Louis azt mondta, hogy igazgatót keresnek az Atlantisz programhoz.
És azon kaptam magam, hogy erősen gondolkodom rajta.
Miért ne lehetnél te?
Feladjam a karrieremet, az Enterprise-t?
Azok után, amiken keresztül mentél... - Nem, nem. Ehhez semmi köze.
Vagy igen?
Amellett csodálatos lenne, ha végre hazatérnél.
És ki tudja, lehet, hogy idővel te és a bátyád talán még meg is kedvelitek egymást.
Nos, a feleségét már eddig is kedveltem.
Még nem köszöntem meg, hogy válaszoltál.
Ettől úgy éreztem, mintha a család tagja lennék.
Nem mintha a család tagja lennél, hanem az is vagy, Jean-Luc Picard.
Ne törődj vele, drágám! Kinyitom.
Robert! - Louis! Gyere be!
Hozok egy kis bort.
Addig beszéljetek az üzletről. - Üzlet?
Tulajdonképpen nincs sok mondanivalóm.
Érdekel, hogy mi az elképzelésed a tervünkről.
Épp csak átfutottam a dolgot, de van néhány ötletem.
Csodálatos! Ezeket meg is beszélhetjük a Tanácsban.
Összehoztam egy találkozót.
Találkozót? - Csak egy előzetes beszélgetés.
Holnap reggel? - Mit előz meg?
Kellesz nekik. Mondtam, hogy érdekel a téma. Ennyit el kellett mondanom.
Rögtön megragadták az esélyt. - Sosem mondtam, hogy van rá esély.
Legalább hallgasd meg őket, Jean-Luc!
Rendben. Jól van.
Legyen. Meghallgatom őket. - Nem bánod meg, Jean-Luc. Megígérem.
Reggel találkozunk.
Nem értem, anya. Miféle üzenet?
Nem tudom pontosan.
Apád néhány héttel azután készítette, hogy megszülettél.
Miért?
Fontosnak érezte, hogy elmondjon bizonyos dolgokat.
És, hogy később se felejtse el elmondani.
Tudod, mit mond? - Nem.
De azt akarta, hogy 18 éves korodban kapd meg.
És én is ezt szeretném.
Tessék?
Megzavartunk téged? - Nem.
Azt hittem, már visszavonultatok a kabinotokba.
Csak bejöttünk elköszönni.
Kérlek.
Amikor meghallottam, hogy jöttök,
nem tudtam biztosan, hogy örülök-e neki.
De boldog vagyok, hogy itt vagytok. - El kellett jönnünk.
A fiúnk bajban volt.
Miután elolvastuk a leveledet, amiben leírtad, hogy kitagadtak...
Nem értettük egészen pontosan, de... - Nem is kellett.
Tudjuk, hogy milyen ember vagy.
Bármit tettél, tudjuk, hogy jó okod volt rá.
Egyedül kell elviselnem a szégyent. - Ez nem igaz.
Sajnálom, ha ez túlságosan is emberi, de amikor bajban vagy,
nem szabad elfelejtened, hogy mi veled vagyunk.
És, hogy büszkék vagyunk rád. És, hogy szeretünk.
A mi fiúnk vagy.
Óvatosan!
Nem vagy hozzászokva ahhoz, hogy valódit igyál.
Ez a synthehol sosem száll túlságosan a fejedbe.
Igaz? - Igaz.
Ez bizony igen.
Van valami, amit egyszer nagyon szívesen megnéznék.
Mi?
Amint a kapitány úr elveszti a fejét.
Kérdezhetek valamit?
Mi az ördög történt veled odafent?
Testvéri érdeklődés? - Nem.
Kíváncsiság.
Mit műveltek veled?
Tudod, hogy mi történt. - Nem egészen.
Hallottam, hogy sérelem ért. Megaláztak.
Mindig hittem, hogy rád férne, ha valaki megalázna.
Vagy alázatossá tesz. Mindkettő elkelne.
Miért mész el?
Ez nem rád vall. - Unom a háborúskodást, Robert.
Unod? - Pontosan!
Igen. Úgy ahogy az Enterprise-t is unod?
A nagy Picard kapitány a Csillagflottától leereszkedik a Földre...
készen arra, hogy Louis-szal együtt lemerüljön a vízbe.
Én nem erre az emberre emlékszem.
Felteszem, ez a helyzet most épp kapóra jött neked.
Nem igaz?
A helyi fiú ismét jót tesz. 20 év után hazatér,
hogy azután hősként ünnepeltesse magát.
Nem vagyok hős. - Dehogynem. Valld csak be!
Sosem adtad alább és soha nem is fogod. - Ez nem igaz!
Lemondod az ünnepséget, amit neked rendeznek? - Nem!
Sosem kellett az ilyen hitványság!
Sosem kellett? Az se kellett volna,
amikor az iskolaigazgató a búcsúbeszéde után...
a győzelem jeleként a magasba emelte az atlétikai bajnok karját?
Hiú beszéd! Még, hogy a győzelem jeleként?
Hát ennyire irigy voltál? - Igen, az istenit!
Mindig irigy voltam rád és minden jogom megvolt rá, hogy az legyek!
Jogod?
Mindig is a bátyád leszek.
Végignéztem, ahogy bezsebeled az elismeréseket...
miközben büntetlenül megszegtél minden szabályt,
amit apánk felállított!
Miért nem szegtél meg te is pár szabályt?
Mert én vagyok az idősebb. Felelősséggel tartoztam.
Az volt a dolgom, hogy felügyeljek rád. - Felügyelj rám? Folyton terrorizáltál!
Néha, talán.
Sőt, néha még kifejezetten élveztem is, hogy durván bánhatok veled.
Jól van. Most próbáld meg! - Miért jöttél vissza, Jean-Luc?
Azért jöttél vissza, mert azt akarod, hogy megint vigyázzak rád?
Légy átkozott!
Te akartad. Ugye tudod, hogy te akartad? - Igen, de szükséged volt rá.
Mostanában borzalmasan kemény voltál önmagadhoz.
Nem tudhatod, Robert. Te ezt nem tudhatod.
Mindent elvettek tőlem!
Arra használtak fel, hogy öljek és én nem tudtam megállítani őket.
Pedig megakadályozhattam volna!
Próbáltam.
Én mindent elkövettem!
De nem voltam elég erős! És nem voltam elég jó!
Pedig még megállíthattam volna őket!
Megállíthattam volna!
Szóval...
az én öcsém mégiscsak egy emberi lény.
Ez sokáig elkísér majd téged, Jean-Luc. Sokáig.
Meg kell tanulnod együtt élni vele.
Most már egyszerű a döntés.
A tenger alatt élsz majd Louis-szal együtt...
Vagy a felhők fölött az Enterprise-on.
Tudod, azt hiszem, mégiscsak igazad volt.
Azért jöttem vissza, hogy segíts nekem.
De tudod mit?
Még mindig nem kedvellek, Jean-Luc!
Mi a csoda.?!
Mi történt itt?
Ez az egész az én hibám, Marie.
Elestem. Azután ő is elesett. - Aztán mind a ketten elestünk.
És ahogy aztán elestünk...
Ti verekedtetek egymással?
Verekedni? Nem, dehogyis. Nem! - Nem.
Szégyelljétek magatokat! Mit szólna apátok, ha így meglátna benneteket?
Valószínűleg vacsora nélkül ágyba küldene.
Már megint nézeteltérésetek volt egymással.
Talán igen, Marie. Talán igen.
Majd megkeresem Louis-t és lemondom a találkozót a Tanácsnál.
Ideje indulnom. - Máris, Jean-Luc?
Hamarosan végeznek a javításokkal. A fedélzeten a helyem.
Ha ismét kételyeim támadnának, tudom, hová jöjjek.
komputer, töltsd be a Crusher Egyes programot!
Program betöltve. Beléphet.
Indítsd el!
Helló, Wesley!
Amikor ezt a felvételt készítem, te tíz hetes vagy.
Szeretném, ha tudnád, hogy ki vagyok ma.
Ez a Jack Crusher már nem létezik akkor, mire te felnősz.
Idősebb leszek, tapasztaltabb és remélhetőleg bölcsebb.
De ez a személy elmúlik.
És szeretném ha tudnád, milyen volt az apád, amikor te a világra jöttél.
Amikor elnézlek, ahogy fekszel a bölcsőben...
rájövök, hogy nem ismerem az apaság legalapvetőbb feltételeit.
Úgyhogy hadd kérjek bocsánatot azokért a hibákért,
amiket a nevelésed során elkövettem.
Remélem, nem úgy nősz fel, hogy én túl sokat vagyok távol tőled.
Bár ez, ezzel az egyenruhával együtt jár.
Nem tudom, képes leszek-e elmagyarázni, hogy a Flotta miért jelent olyan sokat nekem.
Talán megérted, ha megkapod ezt a felvételt.
Talán te magad is felpróbálsz egy ilyet.
De lehet, hogy orvos leszel, mint a mamád.
Még csak kisbaba vagy, de milyen csodálatos!
Amikor rád nézek, azokat látom, akiket egész életemben szerettem.
Anyádat, apámat, anyámat.
A családomat.
Magamat is látom benned.
És érzem, hogy a fiam vagy.
Nem tudom hogyan körülírni, de van egy kapcsolat...
egy kötelék.
Mindig a részed leszek, Wesley.
Hát, remélem, volt ennek valami értelme.
Bár számomra nem sok. De talán legközelebb jobban sikerül.
Szeretlek, Wesley.
Szia, apa.
Látogass meg minket máskor is!
Viszlát, Jean-Luc!
Légy óvatos.
Vigyázz magadra, Nagybácsi! - Te is.
Egy nap majd én is elmegyek a csillaghajómmal.
Addig még rengeteg időd van.
Lehet, hogy idősebb korodban mást akarsz csinálni.
Jean-Luc, itt egy üveg 47-es.
Ne egyszerre idd meg.
És lehetőleg ne egyedül fogyaszd el.
Szeretnéd, ha küldenénk neked valamit otthonról?
Nem.
Talán ha csinálnál egy kis rokeg véres pitét.
Már rég sütöttem, de talán még emlékszem, hogyan kell.
Kapitány! Isten hozta. - Köszönöm, hadnagy.
Ők a szüleim, Helena és Sergey Rozhenko.
Örvendek. Uram!
Gyönyörű hajója van, kapitány. - Gondolom, mindent láttak.
Nos, a javítások miatt még van egy-két kisebb helyiség, ahová...
Sergey! Ideje indulnunk. - Igen. Igen.
Igen, persze. Odahaza megvan az összes modell és tervrajz...
Még mindig kint van.
Nagy csillaghajókról és kalandokról ábrándozik.
Későre jár. - Igen.
De hadd álmodozzon.