COLLEEN HOOVER

Írta: Colleen Hoover

A mű eredeti címe: Maybe Not (Maybe 1.5)

A művet eredetileg kiadta:

Atria Books, a Division of Simon & Schuster Inc.

Copyright © 2014 by Colleen Hoover. All rights reserved.

Cover Photography: iStock

Fordította: Barthó Eszter

A szöveget gondozta: Molnár Eszter

A sorozatterv, annak elemei és az olvasókhoz szóló üzenet a borítóbelsőn Katona Ildikó munkája.

© Katona Ildikó, 2014

ISSN 2064-7174

ISBN 978 963 597 011 7

© Kiadta a Könyvmolyképző Kiadó, 2022-ben

Cím: 6701 Szeged, Pf. 784

Tel.: (62) 551-132, Fax: (62) 551-139

E-mail: info@konyvmolykepzo.hu

www.konyvmolykepzo.hu

Felelős kiadó: Katona Ildikó

Műszaki szerkesztők: Zsibrita László, Gerencsér Gábor Korrektorok: Réti Attila, Korom Pál

Nyomdai munkák: Gelbert Eco Print Kft.

Felelős vezető: Gellér Róbert ügyvezető

Minden jog fenntartva, beleértve a sokszorosítás, a mű bővített, illetve rövidített kiadásának jogát is. A kiadó írásbeli engedélye nélkül sem a teljes mű, sem annak része semmilyen formában – akár elektronikusan vagy mechanikusan, beleértve a fénymásolást és bármilyen adattárolást – nem sokszorosítható.

Kendall Smithnek, az egyik legjobb barátomnak.

Gyerekkorunk óta mellettem vagy.

Nélküled nem mennék semmire.

1.

TUTI, HOGY A POKOLBAN VAN HÁZI TELEFON, és az ébresztőórám azért csörög folyamatosan full hangerővel, hogy elfojtsa az elkárhozott lelkek sikolyát. Ezért is nem ölök meg senkit: képtelen lennék az idők végezetéig ilyen lármában élni. Öt másodpercig sem bírom.

Odanyúlok, és kinyomom. Semmi kedvem ma dolgozni menni. Utálom ezt a béna kávézós melót, de nélküle nem tudnám fizetni a sulit. Mázli, hogy az együttes menedzseléséért cserébe Ridge beéri a hébe-hóba csepegtetett lakbér-hozzájárulásaimmal. Hál’ istennek ez így most olajozottan működik, de attól még rühellem a reggeleket.

Nyújtózkodom, aztán megdörzsölöm a szemem, hogy kiűzzem belőle az álmot. Amikor az ujjaim a szememhez érnek, egy pillanatra megrémülök, hogy valóra vált a rémálmom, és a pokol tüzében égek, mert… BASZKI! A rohadt életbe! Kinyírom!

– Ridge! – üvöltöm.

Úristen, de csíp!

Felállok, és próbálom kinyitni a szemem, de hamar feladom, mert úgysem látnék vele semmit. Ez a világ legősibb szívatása. Nem hiszem el, hogy bedőltem neki. Megint.

Nem találom az alsógatyámat – basszus, de csíp! – ezért először a fürdő felé botorkálok, hogy kimossam a csiliszószt. Kitapogatom a kilincset, kivágom az ajtót, és egyenesen a mosdókagylóhoz sietek. Mintha női sikolyt hallanék, de a hang akár belőlem is jöhetett. A szememhez viszek egymaroknyi vizet, és ezt addig ismételgetem, amíg az égő érzés csillapodni kezd. Miközben a szemem lassan rendbe jön, fájdalom hasít a vállamba. Valaki ütöget.

– Kifelé, te perverz disznó!

Most már elég éber vagyok, hogy tudjam: egy csaj üvöltözik velem, és az ütések is tőle záporoznak. Az én fürdőmben.

Egy törülközőt a szememre nyomva a könyökömmel próbálom kivédeni a pofonokat.

– Pisiltem, te beteg állat! Tűnj el innen!

Keményen gyepál. Még mindig nem látok rendesen, de a felém lendülő öklöket azért észreveszem. Megragadom a lány csuklóját, hogy ne bánthasson.

– Ne ütögess már! – kiáltok rá.

Kinyílik a nappali felőli ajtó. A bal szemem már elég jól működik, hogy felismerjem Brennant.

– Mi a frász folyik itt? – kérdezi.

Közénk lép, és lefejti a markomat a csaj csuklójáról. Szorosan behunyom a szemem, és rászorítom a törülközőt.

– Rám tört, miközben pisiltem – üvölti a csaj. – Ráadásul pucér.

Résnyire kinyitom az egyik szemem, és végignézek magamon.

Tényleg tök meztelen vagyok.

– Basszus, Warren, öltözz már fel! – szól be Brennan.

– Honnan a francból kellett volna tudnom, hogy megtámadnak a saját fürdőmben? – mutatok a csajra. – Egyébként miért az enyémet használja? A te vendéged miért nem a tiédbe megy?

Brennan védekezőleg feltartja a kezét.

– Nem nálam töltötte az éjszakát.

– Fúj! – mormogja a csaj.

Nem tudom, Ridge miért tartotta jó ötletnek egy négy hálószobás lakást kivenni. Még ha az egyik üresen áll, akkor is többen vagyunk a kelleténél, pláne, ha egyesek hálóvendégei nem ismerik a fürdőszoba-leosztást.

– Figyeljetek! – terelem mindkettőt a nappaliba vezető ajtó felé. – Ez az én fürdőm, és szeretném használni. Nem érdekel, hol vagy kivel aludt a csaj, a lényeg, hogy használja a te vécédet. Ez magánterület.

Brennan felemeli az ujját, és felém fordul.

– Ami azt illeti, ez a fürdő közös azzal a szobával – mutat a másik háló felé. – És az a szoba mostantól… – mutat a lányra – …Bridgette-é. Ő az új lakótársad.

Lefagyok. Miért nevezte a lakótársamnak?

– Ezt hogy érted? Engem senki sem kérdezett, hogy akarok-e új lakótársat.

Brennan vállat von.

– Mivel alig fizetsz lakbért, nincs beleszólásod abba, hogy kit költöztetünk be.

Tudja, hogy azért csövezek itt szinte ingyen, mert én viszem a hátamon az együttes menedzsmentjét, de tény, hogy az anyagiakat főként Ridge intézi. Sajna Brennan érvei kikezdhetetlenek, de ez így akkor sem lesz jó. Nem osztozhatok a fürdőmön egy csajjal. Főleg egy ilyen erőssel, akinek ilyen szép, napbarnított bőre van.

Elfordítom róla a tekintetem. Basszus, miért kell ilyen dögösnek lennie? Utálom, hogy barna a haja, mert odavagyok a hosszú, kócos copfba hátrakötött, világosbarna fürtjeiért. A francba!

– Ez egy csodás megismerkedés volt – indul felém Bridgette, és a vállamnál fogva a szobám felé tol. – És most várd ki szépen a sorod, lakótárs.

A fürdő ajtaja a képembe csapódik, és megint a szobámban találom magam. Még mindig pucér vagyok, és mintha a herém is összezsugorodott volna egy kicsit.

– Te is mehetsz – hallom a hangját, ahogy kitessékeli Brennant, majd a nappali ajtaja is becsapódik.

Pár másodperccel később hallom, ahogy megnyitja a zuhanyt. Tusol. Az én fürdőmben. Valószínűleg éppen kibújik a felsőjéből, a földre dobja, és lehúzza a bugyiját.

Nekem annyi.

A lakásom a szentélyem, a férfibarlangom. Az életem egyetlen olyan része, amit nem nők uralnak. A főnököm nő, az összes tanárom nő, a tesóm és az anyukám is az. Ha most Bridgette elfoglalja a fürdőmet a csajos samponjaival, borotváival és egyéb vackaival, lehúzhatom a rolót. Ez az én fürdőm.

Ridge szobájához megyek, és néhányszor fel-le kapcsolgatom a villanyt, hogy figyelmeztessem a közeledtemre. Mivel siket, nem hallhatja sem a kopogtatást, sem azt, ahogy durcás kölyökként becsörtetek hozzá, hogy bepanaszoljam az öccsét.

Még kettőt kattintok, mielőtt berontok az ajtón. Ridge felkönyökölve, álmos szemmel pislog rám. Feldúlt arckifejezésem láttán kitör belőle a nevetés, mivel abban a tévhitben él, hogy a csiliszószos trükkje dühített fel ennyire.

Mondjuk még mindig eszem a kefét, amiért bedőltem neki. Pechemre olyan mélyen alszom, hogy olyankor bármit megtehet velem.

– A világ leghülyébb szívatása volt, de most nem ezért jöttem – jelelem. – Beszélnünk kell.

Ridge felül az ágyában, az ébresztőórát maga felé fordítva megnézi az időt, majd vádló pillantást vet rám.

– Hajnali fél hét van – jeleli. – Mi a francról akarsz beszélni hajnali fél hétkor?

Az új lakótárs szobája felé mutatok.

Bridgette.

Még a neve is irritál.

– Beengedtél ide egy lányt? – És a lakótárs szót mutatom. – Hogy a búsba hagyhattad, hogy egy nő befúrja magát közénk?

Válaszul Ridge Brennan nevét jeleli.

– Ő intézte. Kétlem, hogy meghatotta volna a tiltakozásunk.

Felnevetek.

– Mióta törődik Brennan egy csajjal?

– Hallottam – szólal meg Brennan a hátam mögött. – Meg láttam is, amit jelelsz.

Felé fordulok.

– Helyes. Akkor válaszolj a kérdésre!

Brennan rám néz, aztán Ridge-re.

– Feküdj vissza! Én majd lenyugtatom az óriásbébit.

Int, hogy kövessem a nappaliba, és kifelé menet leoltja a villanyt Ridge hálójában.

Bírom Brennant, de mivel ezer éve ismerjük egymást, néha úgy érzem, mintha az öcsém lenne. Egy rohadt idegesítő kisöcsi. Egy öcsike, aki szerint jó ötlet beköltöztetni egy csajt a lakásunkba.

– Csak pár hónapig marad – mondja Brennan a konyha felé menet. – Nehéz időszakon megy keresztül, és kellett neki egy hely.

Követem.

– Mióta lettél az elesettek védőszentje? Általában még azt sem engeded, hogy a csajaid nálad aludjanak, nemhogy beköltözzenek. Talán belezúgtál, vagy mi? Mert ha igen, akkor orbitális baromság volt beengedni. Egy hét alatt eleged lesz belőle, és aztán…

Brennan felém fordul, és felemeli az ujját.

– Már mondtam, hogy nem erről van szó. Nem jöttünk össze, és soha nem is fogunk. De attól még fontos nekem, és segítségre van szüksége, amit mi megadunk neki, világos? – Kivesz egy üveg vizet a frigóból, és lecsavarja a kupakot. – Nyugi, nem lesz olyan szörnyű. Bridgette suliba jár, és főállásban melózik, szóval alig lesz itt. Észre sem fogod venni.

Felnyögök, és frusztráltan megdörzsölöm az arcom.

– Ez óriási – mormogom. – Másra sincs most szükségem, mint hogy valami nő megszállja a fürdőmet.

Brennan a szemét forgatva elindul a szobája felé.

– Csak egy fürdő, Warren. Ne legyél már ilyen rohadtul gyerekes!

– Megütött! – védekezem.

Brennan megfordul, és a szemöldökét felvonva rám néz.

– Pontosan erről beszéltem – mondja, majd bemegy a szobájába, és becsukja az ajtót.

Közben abbamarad a vízcsobogás a fürdőmben, és hallom, ahogy a csaj odabent elhúzza a zuhanyfüggönyt. Amint becsapja maga mögött az ajtót, elindulok a fürdő felé. Az én fürdőm felé. Próbálok benyitni a nappaliból, de az ajtó belülről zárva van. Próbálkozom a hálóm felől, de onnan sem sikerül bejutnom. Átmegyek az ő szobájába. Még épp elcsípem a látványt egy pillanatra, mielőtt felsikolt, és maga elé kapja a törülközőt.

– Mi a francot csinálsz?

Felvesz egy cipőt a padlóról, és hozzám vágja. A vállamat találja el, de meg sem rezzenek. Szó nélkül bemasírozom a fürdőbe, bevágom magam után az ajtót, és a hátamat nekivetve behunyom a szemem.

Úristen, de dögös!

Miért kell ilyen dögösnek lennie? Tudom, hogy csak egy töredék másodpercre láttam, de… csupasz. Mindenét borotválja.

Már az is elég baj, hogy osztoznom kell a fürdőn egy csajjal, de ráadásul egy dögös csajjal? Egy állati gonosz, dögös csajjal? Egy napbarnított bőrű csajjal, akinek a hosszú, sűrű, nedves haja betakarja a mellét, és… Basszus, basszus, basszus!

Gyűlölöm Brennant. Gyűlölöm Rigde-et. Közben meg imádom is őket, amiért ezt tették velem.

Talán mégiscsak jó lesz egy ilyen lakótárs.

– Hé, seggfej! – kiabál be Bridgette. – Elhasználtam az összes meleg vizet. Kellemes tusolást!

Talán mégsem.

Benyitok Brennan szobájába. Éppen a bőröndjébe pakol. Fel sem emeli a fejét, amikor odalépek hozzá.

– Mi van már megint? – bosszankodik.

– Kérdeznem kell tőled valamit, és őszinte választ várok.

Sóhajtva felém fordul.

– Mi az?

– Lefeküdtél vele?

Úgy néz rám, mint egy agyamentre.

– Mondtam már, hogy nem.

Utálom, hogy ilyen higgadtan és éretten reagál, mert ettől én totál éretlennek tűnök. Eddig mindig Brennan volt a gyerekes. Amióta megismertem Ridge-et… Atyaég, mikor is volt az? Tíz éve? Most huszonnégy vagyok, Brennan huszonegy… Igen. Tíz éve. Egy évtizede vagyunk a legjobb barátok Ridge-dzsel, de most először érzem magam gázabbnak az öccsénél.

Ez nem tetszik. Én vagyok a felelősségteljes. Jó, nyilván nem annyira, mint Ridge, de olyan nincs még egy a világon. Menedzselem Brennan együttesét, és rohadt jó munkát végzek. Akkor most miért nem tudom összeszedni magam?

Tudom, miért. Ha nem szabadulhatok meg villámgyorsan az új lakótárstól, szinte biztosan belehabarodom. És mielőtt ez megtörténne, tudnom kell, hogy Brennant nem érdekli.

– Szeretném, ha az igazat, és csakis a színtiszta igazat mondanád, mert asszem belezúgtam a csajba, és tudnom kell, hogy te meg nem, mert talán meg akarom csókolni. Meg fogdosni is akarom, jó sokat. Mindenhol.

Brennan a homlokára csap, és úgy mered rám, mint egy eszelősre. Hátrálni kezd előlem.

– Hallod te magad, Warren? Baszki, ember! Három perce még leüvöltötted a fejem, mert utáltad, és nem akartad, hogy itt legyen, most meg hirtelen akarod? Bipoláris vagy?

Igaza lehet.

Jesszus, mi ütött belém?

Fel-alá járkálok a szobában valami megoldást keresve. Bridgette nem maradhat itt, de közben akarom, hogy maradjon. Nem osztozhatom vele egy fürdőn, de azt sem akarom, hogy valaki más osztozzon vele. Úgy tűnik, elég önző vagyok.

Egyszer csak megtorpanok, és Brennanre nézek.

– Miért ennyire szemét?

Brennan hozzám lép, és a vállamra teszi a kezét.

– Nyugodj le, Warren Russell! Kezdesz az agyamra menni.

Megrázom a fejem.

– Tudom. Bocs, én csak… Nem akarok olyan csajhoz vonzódni, akihez neked is közöd van, szóval tudnom kell, mi az ábra. Ezer éve haverok vagyunk, nem akarok bekavarni. Egyébként meg tudhatnád, hogy nem dobhatsz egy ilyen nőt az ölembe anélkül, hogy beindulna a fantáziám. Az előbb láttam meztelenül, és azóta nekem annyi. Kész vagyok. Olyan rohadtul tökéletes minden porcikája a ruha alatt, és… – Felnézek Brennanre. – Csak tudni akarom, nem lépek-e valaki tyúkszemére azzal, ha ma este róla fantáziálok.

Brennan egy darabig szótlanul mered rám, miközben a vallomásomat emésztgeti, aztán kétszer vállon paskol, és folytatja a csomagolást.

– Bridgette a legundokabb lány, akivel valaha találkoztam. Ha kinyír álmodban, ne mondd, hogy nem figyelmeztettelek. – Lecsukja a bőrönd fedelét, és elkezdi behúzni a cipzárt. – Kellett neki egy hely, nekünk meg volt egy üres szobánk. Az ő élete mellett a miénk Ridge-dzsel kész tündérmese, szóval ha lehet, ne szívasd.

Leülök az ágy szélére. Próbálok megértő lenni, de az üzletimenedzser-énem szkeptikusan áll a helyzethez.

– Egyszer csak felhívott, és bekéredzkedett hozzád? Nem gyanús ez egy kicsit? Pont most, hogy a banda kezd befutni?

Brennan jelentőségteljes pillantást vet rám.

– Ő nem az a haszonleső fajta, Warren. Amúgy meg próbálkozz nála nyugodtan, ha akarsz, engem nem izgat. – Az ajtóhoz lép, és felkapja a kulcsait az asztalról. – Jövő héten jövök az utolsó fellépés után. Elintézted a hotelszobákat?

Bólintok.

– E-mailben elküldtem a foglalási számokat.

– Kösz! – int vissza kifelé menet.

Hanyatt dőlök az ágyán. Szar ügy, hogy Brennant nem érdekli csaj, mert ez azt jelenti, hogy szabad a pálya.

Kicsit reménykedtem benne, hogy nem lesz az.

De aztán elmosolyodom, mert az.

2.

– MIT CSINÁLSZ? – jeleli Ridge.

Visszalavírozom Bridgette szobájába egy újabb pohár vízzel. Miután óvatosan leteszem a padlóra a többi mellé, bemegyek a nappaliba.

– Már két hete itt lakik – felelem Ridge-nek. – Ha közénk akar tartozni, be kell vállalnia egy kis szívatást. Ez a szabály.

Ridge rosszallón megrázza a fejét.

– Mi az? – kérdezem.

Felsóhajt.

– Nem hiszem, hogy jól fogadná az ilyesmit. Nem lesz jó vége. A beköltözése óta nem is beszélt velünk.

– Veled nem beszélt, mert siket vagy, és nem ismeri a jelbeszédet. Velem meg azért nem, mert fél tőlem.

– Vagy inkább idegesíted – jeleli Ridge. – Kétlem, hogy az a csaj bárkitől is félne.

Megrázom a fejem.

– Nem idegesítem. Szerintem azért kerül, mert bejövök neki. Tudja, hogy nem jó ötlet lakótárssal kavarni.

Ridge Bridgette szobájára mutat.

– Akkor miért fektetsz ennyi energiát a szívatásába? Akarod, hogy beszéljen veled? Mert ha szerinted rossz ötlet lakótárssal kavarni, akkor talán nem kéne…

Leállítom.

– Nem én tartom rossz ötletnek. Csak annyit mondtam, hogy talán ezért kerül.

– Szóval össze akarsz jönni vele?

– Nem érted – forgatom a szemem. – Nem, nem akarok összejönni vele. Viszont szeretem bámulni a seggét. És csak azért szívatom meg, mert ha itt akar lakni, jobb, ha már most hozzászokik. Ha Rómában vagy…

Ridge lemondón a levegőbe lendíti a kezét, és a szobája felé indul. Ebben a pillanatban érkezik haza Bridgette. Gyorsan besurranok a saját hálómba, és magamra csukom az ajtót, mielőtt észrevenne.

Leülök az ágyra, és várok.

És várok.

És tovább várok.

Aztán lefekszem, és még tovább várok.

Teljes csönd.

Nem hallom, hogy begurulna, amiért ötven, vízzel teli poharat helyeztem el szanaszét a szobája padlóján. Nem hallom, hogy kicsattogna a konyhába kiöntögetni a vizet. Nem hallom, hogy verné az ajtómat, mert bosszúból a képembe akarja locsolni az egészet.

Nem értem.

Felállok, és kimegyek a szobámból, de sem a konyhában, sem a nappaliban nem látom. A melóban hordott cipője a szokott helyén, a bejárat mellett van, szóval tudom, hogy hazajött, és tudom, hogy bement a szobájába.

Micsoda csalódás! A közömbössége miatt úgy érzem, mintha nem sikerült volna a szívatás, pedig tuti, hogy igen. Zseniális ötlet volt. Bridgette be sem tudott lépni a szobájába anélkül, hogy elmozgatta volna azt a rengeteg poharat.

Visszasomfordálok a hálómba, és újra lefekszem. Szeretnék haragudni rá. Szeretném rühellni, amiért még arra sem volt képes, hogy visszavágjon. Szeretném, de nem tudom. Inkább vigyorgok, mert tetszik, hogy így meglepett. Imádom, hogy ilyen kiszámíthatatlan.

***

– Warren! – Bridgette hangja édes, mint a méz. Biztosan álmodom. – Warren, ébredj!

Annyira édes! Szinte már angyali.

Adok magamnak pár másodpercet megszokni a hangját, azt, hogy ébresztget, hogy az ajtóból a nevemen szólongat.

Lassan kinyitom a szemem, és a hátamra gördülök, aztán a könyökömre támaszkodva ránézek. A közös fürdőnkre nyíló ajtóban áll egy bő Cédrus Hangjai-pólóban. Gyanítom, hogy alul nincs rajta semmi.

– Mizu? – kérdezem.

Akar engem. Megveszik értem.

Szorosan összefonja a karját a mellkasa előtt, és oldalra dönti a fejét. A szeme résnyire szűkül.

– Soha többet ne merj bemenni a szobámba, világos? Seggfej!

Kiegyenesedik, kihátrál a fürdőbe, és becsapja az ajtót.

Az órára nézek: hajnali kettő van. Állati lassan reagált a szívatásra. Csak arra várt, hogy elaludjak, hogy aztán felébresszen, és leüvöltse a fejem? Ez volt a nagy visszavágás?

Micsoda amatőr!

Magamban mosolyogva felemelkednék, de ebben a pillanatban egy adag víz borul a fejemre.

Mi a franc?

Felnézek, mire az ágytámláról egy üres pohár pont a szemem közt talál el. Behunyom a szemem. Idióta vagyok. Hogy nem számítottam erre? Hatalmasat csalódtam magamban. Most törülközőkön kell aludnom, mert csuromvíz a matracom. Lerúgom magamról a takarót, és lelógatom a lábam a földre, ahol újabb vizespoharakba ütközöm. Ahogy próbálok felállni, többet felrúgok, mire a poharak dominóeffektusban borulnak tovább. Előrehajolva igyekszem megfékezni a katasztrófát, de csak rontok a helyzeten. Olyan közel rakta egymáshoz a poharakat, hogy talpalatnyi hely sem maradt szabadon. Nincs hová lépnem. Az éjjeliszekrény felé igyekezve felemelem a jobb lábam, hogy ne borítsak ki több vizet, de elvesztem az egyensúlyom, és… igen, elzúgok. Ráesek a maradék pohárra. Most már a szőnyegem is tocsog.

Szép volt, Bridgette!

***

Kiviszem a poharakat a konyhába. Vagy százszor fordulok. Ridge az asztalnál ülve mered rám. Tudom, hogy kíváncsi, hogy kerültek a poharak az én szobámba, de jobb, ha nem kérdezősködik. Lerí az arcomról, hogy nem viselném jól a kárörvendést.

Egyszer csak nyílik az ajtó, és megjelenik Bridgette félvállra vetett hátizsákkal. Pár pillanatra megállok, és jól megnézem magamnak. A haját egyszerű lófarokba fogta, farmert és kék, ujjatlan pólót visel. Általában didibáros egyenruhában látom, ami állati dögös, de ez… Egyszerű, hétköznapi gönc, strandpapucs, semmi smink…

Ne bámuld már!

– Jó reggelt, Warren! – mered rám vasvillaszemmel, majd lenéz a kezemben tartott poharakra. – Jól aludtál?

– Kapd be, Bridgette! – mosolygok rá bosszúsan.

Az orrát ráncolva megrázza a fejét.

– Kösz, nem – mondja, és elindul a kijárat felé. – Egyébként elfogyott a vécépapír. A borotvámat meg nem találtam, ezért kölcsönvettem a tiédet. Remélem, nem baj. – Kinyitja az ajtót, de mielőtt kimegy, még visszafordul. – Ja, és véletlenül beleejtettem a vécébe a fogkefédet. De nyugi, leöblítettem.

Becsukja maga mögött az ajtót. Felé hajítok egy poharat, de elkések vele.

Hülye tyúk!

Ridge elsétál mellettem, és bemegy a szobájába. Rám sem néz, mert ismer annyira, hogy tudja: ilyenkor nem szabad szólni hozzám.

Jó lenne, ha Brennan is hallott volna erről a szabályról, mert a konyhába belépve majd’ megpukkad a röhögéstől. Valahányszor felém sandít, a röhögés egyre erősödik.

– Tudom, hogy alapból kemény a csaj, de basszus, téged még az átlagnál is jobban utál. – Még a mosogatógépbe pakolás közben is rázza a nevetés. – Konkrétan rühell.

Felsorakoztatom a mosogató mellé az üres poharakat.

– Ez így nem fog menni – fordulok Brennan felé. – Nem tudok egy csajjal együtt élni.

Brennan vigyorogva néz rám. Látom rajta, hogy nem vesz komolyan.

– Ma este. Még ma este el kell költöznie. Menjen egy barátjához, vagy a nővéréhez, akivel folyton telefonon karattyol. Azt akarom, hogy tűnjön el innen.

Brennan most jön rá, hogy nem viccelek. Felegyenesedik, és hátulról a pultba kapaszkodva farkasszemet néz velem. Megrázza a fejét.

– Nem megy sehová.

Becsukja a mosogatógép ajtaját, elindítja a programot, és faképnél hagy. Utánamegyek.

– Nem csak te döntöd el, ki lakhat itt. Két hétig próbáltam összebarátkozni vele, de egyszerűen nem lehet elviselni.

Brennan a konyhapulton felsorakoztatott poharakra néz.

– Úgy akarod megkedveltetni magad, hogy hülye trükkökkel szórakoztatod? – fordul vissza felém. – Van még mit tanulnod a nőkről. – Sarkon fordul, és elindul a szobája felé. – Bridgette itt marad. Most már ő is a lakótársunk, szóval szokj hozzá!

Bevágja az ajtót, amivel csak még jobban felhúz, mert rohadtul elegem van az állandó ajtócsapkodásból. Átcsattogok a nappalin, és benyitok hozzá.

– Vagy ő megy, vagy én – jelentem ki.

Amint kimondom, már meg is bánom. Illetve nem. Én nem megyek sehová, de talán a fenyegetés megteszi a hatását.

Brennan vállat von.

– Akkor csá!

Idegesen az ajtóba bokszolok.

– Komolyan, Brennan? Őt választod helyettem?

Elindul felém, és csak akkor áll meg, amikor már egészen közelről a szemembe nézhet.

– Igen. Simán. Gondolkodj el ezen, aztán szólj, mikor akarsz kiköltözni!

Próbálja a képemre csukni az ajtót, de benyomom a tenyeremmel.

– Tudtam, hogy dugod.

– Fejezd már be! Nincs köztünk semmi.

Az állam megfeszül, miközben lassan bólintok. Ez az egyetlen lehetséges magyarázat arra, miért védi folyton a csajt.

– Nem értem, miért nem tudod bevallani. Van ilyen. Beleestél, és nem akarod, hogy elmenjen. Csak ismerd be, és leszállok rólad.

Brennan idegesen felsóhajt, és az ujjaival végigszántja a haját. És most már mindent értek, mert az arcára van írva. Szerelmes Bridgette-be. Nem tudom, mit is érzek ezzel kapcsolatban, aminek nincs sok értelme, tekintve, hogy meg akarok szabadulni a csajtól.

– Warren! – szólal meg Brennan higgadtan.

Behátrál a szobájába, és engem is beinvitál. Nem tudom, mi ez a nagy titkolózás, amikor rajtunk kívül csak Ridge van a lakásban. Brennan becsukja mögöttünk az ajtót, és csípőre tett kézzel a padlóra mered. Amikor újra a szemembe néz, a tekintete mindent elárul.

Tudtam.

– Nem vagyok belé szerelmes – mondja nyugodt hangon. – Bridgette a testvérem.

3.

A HOMLOKOMAT FOGVA FEL-ALÁ JÁRKÁLOK A SZOBÁBAN. Néha megállok, és Brennanre nézve megrázom a fejem, aztán folytatom a sétát. Jobb volt, amikor azt hittem, hogy dugja a csajt.

– Hogyan? – kérdezem. – Hogy lehetséges ez egyáltalán? – Megint megtorpanok, és felé fordulok. – Eddig miért nem mondtátok?

Kirekesztettnek érzem magam a tudattól, hogy Ridge és Brennan egy ilyen nagy családi titkot rejtegetett előlem. Ez így gáz, mert én vagyok a családjuk. Miután leléptek otthonról, nálunk laktak. A szüleim befogadták őket, fedelet adtak a fejük fölé, és ételt az asztalukra.

– Ridge nem tudja – feleli Brennan. – És nem is szólok neki, amíg ki nem derül, hogy igaz-e. Hamarosan meglesz az apasági teszt, csak még nem sikerült összehozni az időpontot, ráadásul nem is olcsó mulatság.

Remek. Nem tudok titkot tartani Ridge előtt. Tízéves korunk óta a legjobb barátok vagyunk, és soha semmit nem titkoltam előtte. Főleg nem egy ekkora hírt.

– Warren, esküdj meg, hogy nem jár el a szád! Most a legkevésbé sincs szüksége extra stresszre, és zokon venné, ha megtudná, hogy kapcsolatba léptem az apánkkal.

A levegőbe lendítem a kezem.

– Az apátokkal? Mi a jó büdös francnak kerested meg azt a szemétládát?

– Nem az én ötletem volt – rázza a fejét. – Miután Bridgette megtudta, hogy az anyjának viszonya volt apánkkal, felkutatott engem, és a segítségemet kérte. – Keresztbe fonja a karját a mellkasán, és a padlóra mered. – Figyelmeztettem, hogy nem jó ötlet, de ő látni akarta. Én nem találkozom vele többet, de ha Ridge megtudja, hogy elvittem hozzá Bridgette-et, azt hiheti, hogy a háta mögött kavarok valamit a szüleinkkel.

– Mit szólt apád, amikor annyi év után megjelentél?

Ridge tizenhét, Brennan pedig tizennégy éves volt, amikor hozzánk költöztek, vagyis kábé hét éve nem beszéltek az apjukkal.

Brennan megrázza a fejét.

– Semmit sem változott. Úgy két mondat után kidobott minket. Szerintem Bridgette akkorát csalódott, hogy nem is akarna apasági tesztet, ha Ridge és én nem lennénk a potenciális féltestvérei. Azt hiszem, nagy szüksége van egy családra, és ebben próbálok segíteni neki. Sajnálom őt.

Ez hihetetlen. Soha nem gondoltam volna, hogy ilyesmi létezik.

– Kicsit sem hasonlít rátok – jegyzem meg.

Brennan és Ridge mintha ikrek lennének, és mindketten az apjukra ütöttek. Ha az apa a kapocs, valamelyest Bridgette-nek is hasonlítania kéne rájuk, de a barna hajtól eltekintve semmi sem stimmel. A zöld szeme köszönőviszonyban sincs a fiúk sötétbarna szemével, szóval, ha tényleg a testvérük, akkor minden génjét az anyjától örökölhette. Persze lehet, hogy szándékosan hangsúlyozom ki a különbségeket, mert fura érzés lenne, ha hasonlítanának.

Brennan vállat von.

– Még semmi sem biztos. Ha kiderül, hogy Bridgette mégsem apa lánya, Ridge-nek nem is kell tudnia az egészről.

Bólintok, mert ebben teljesen igaza van. Ridge-nek épp elég gondja van Maggie-vel. Kár lenne még ezen is izgulnia, amíg ki nem derül az igazság.

– Mi lesz Bridgette-tel, ha kiderül, hogy mégsem a testvéretek? – kérdezem.

Brennan megint megrántja a vállát.

– Gondolom, akkor marad egyszerű lakótárs.

Leülök az ágyra, és próbálom megemészteni a hallottakat. Ez a hír mindent megváltoztat. Ha Bridgette Ridge és Brennan testvére, akkor nem marad egyszerű lakótárs. Ő, a viselkedése és a kis didibáros sortja örökre az életünk része lesz. Nem tudom, mit gondoljak erről.

– Biztos, hogy nem akar átverni?

– Az a lány csak normális életre vágyik, Warren – forgatja a szemét Brennan. – Állati kemény éveken van túl, és még ha kiderül, hogy nem a rokonunk, akkor is segítenünk kell neki. Úgyhogy légyszi, szedd össze magad! Nem muszáj kedvesnek lenned hozzá, csak légy megértő, és engedd, hogy itt lakjon!

Bólintok, és hanyatt dőlök a matracon.

Testvér?

– Szóval… – szólalok meg. – Akkor ezek szerint tényleg nem akarsz tőle semmit. Vagyis nekem szabad a pálya.

Brennan a képembe vágja a párnáját.

– Undorító vagy.

4.

BRENNANNEK IGAZA VAN. UNDORÍTÓ VAGYOK. Életemben nem csalódtam magamban annyira, mint az elmúlt két hétben. Amióta megtudtam, hogy Bridgette talán Ridge és Brennan féltestvére, egyfolytában őt figyelem. Lesem a hasonló gesztusokat, vonásokat, de csak azt látom, milyen dögösen fest a didibáros egyenruhában.

Emiatt aztán haragszom magamra, mert ezek a gondolatok baromi furcsa álmokat szülnek. Múlt éjjel azt álmodtam, hogy a lakásba belépve ott találom Bridgette-et a konyhában a derékvillantós, narancssárga sortjában. De amikor az arcára néztem, Brennan bámult vissza rám idióta, önelégült vigyorral. Öklendezni kezdtem, és akkor megjelent Ridge is ugyanolyan, didibáros ruhában.

Ezen a ponton felébredtem, és kirohantam a fürdőbe fogat mosni. Nem tudom, miből gondoltam, hogy az segít, de egy próbát megért. Ez a testvér-dolog sokkal jobban összezavar, mint kéne. Mondjuk nem lenne rossz, ha Ridge-nek és Brennannek lenne egy húga, de nem akarom, hogy pont Bridgette legyen az. Főleg, mert gyanús, hogy épp akkor bukkan fel, amikor Brennan karrierje kezd beindulni. Mi van, ha a csajnak hátsó szándékai vannak? Talán azt hiszi, hogy Brennan tele van pénzzel? Mert az együttes menedzsereként biztosíthatom, hogy téved. A koncertek bevételét nagyrészt elviszi a promó és az utazási költségek. Mostanra már annyi időt és energiát fektettek a zenéjükbe, hogy ha a következő turné nem hoz tisztességes bevételt, talán nem is folytatják. Ezért sem örülök túlzottan Bridgette-nek. Brennannek most a bandára kéne koncentrálnia, Ridge-nek pedig a dalszerzésre. Nem hiányzik, hogy valami családi dráma elvonja a figyelmüket.

De a francba is, az a falatnyi kis nadrág!

A hálószobám ajtajából figyelem őt. A konyhában telefonál, miközben kaját készít magának. A pulton fekvő mobilján kihangosítva beszél valakivel.

Eddig nem látott meg, és amíg észre nem vesz, itt maradok. Még sosem hallottam normális, emberi nyelven beszélgetni, és ez most annyira lenyűgöz, hogy nem bírom levenni róla a szemem. Furcsa, mert amúgy nap mint nap számtalan normális interakciót látok és hallok. Sokat elmond Bridgette személyiségéről, hogy tőle ez ennyire lenyűgöző teljesítménynek számít. Érdekes alany lenne egy antropológiai kutatáshoz, tekintve, hogy szöges ellentétben áll minden, a fiatal nőkre vonatkozó társadalmi elvárással.

– Nem bírom tovább a koleszban – panaszkodik valaki a vonal túlsó végén. – A szobatársam egy kretén.

Bridgette a mobilja felé fordul, de engem még mindig nem vesz észre.

– Csak kihúzod valahogy a diplomáig.

– És aztán végre kiveszünk együtt egy lakást?

Hegyezem a fülem. Lehet, hogy hamarosan kiköltözik?

– Nem engedhetjük meg magunknak a saját lakást – feleli Bridgette.

– Megengedhetnénk, ha megint pornóznál.

– Csak egyetlen film volt, az is csak azért, mert nagyon kellett a pénz – védekezik Bridgette. – Egyébként kemény három percet szerepeltem benne, szóval ejthetnéd végre a témát.

Azt a rohadt! Légyszi, légyszi, mondd ki a címét! Tudnom kell, melyik filmről van szó.

– Jól van, jól van – nevet a lány. – Többet nem hozom szóba, ha megígéred, hogy három hónapon belül kiszabadulok a koleszból.

Bridgette megrázza a fejét.

– Tudod, hogy nem szoktam ígérgetni. Amúgy már elfelejtetted, milyen volt, amikor három hónapig együtt laktunk? Mert számomra még mindig hihetetlen, hogy mindketten túléltük. Hidd el, jobb nekünk külön, neked meg jobb a koleszban.

– Ah! Tudom, igazad van. Muszáj lesz felemelni a seggem, és keresni valami melót. Milyen a Didibár?

– Életem legrosszabb helye – pufog Bridgette.

Ahogy megfordul, hogy felvegye a telefonját, összeakad a tekintetünk. Nem is próbálom titkolni, hogy hallgatóztam. A szemembe nézve a füléhez emeli a mobilt.

– Később visszahívlak, Brandi – szól bele, majd kinyomja, és lecsapja a pultra. – Neked meg mi bajod? – kérdezi tőlem.

Vállat vonok.

– Semmi.

Felegyenesedem, és bemegyek hozzá a konyhába.

Ne bámuld a sortját! Ne bámuld a sortját!

– Csak nem hittem, hogy tudsz normális hangnemben is beszélni emberekkel.

Bridgette egy lesújtó grimasz kíséretében magához veszi az étellel megrakott tányért, és elindul a szobája felé.

– Csak azokkal vagyok kedves, akik megérdemlik – feleli. Az ajtajához érve visszafordul felém. – Egy óra múlva el kell vinned a melóba. A kocsim szerelőnél van – mondja, és eltűnik.

Elhúzom a szám, mert valami oknál fogva feltüzel a hír, hogy munkába vihetem, de közben szégyellem is a lelkesedésemet. Mintha két különböző személyiség lakna bennem. Az egyik őrülten vonzónak találja az új lakótársát, a másik meg a falra mászik a hülye libától.

Aztán van egy harmadik énem is, aki most durván beleveti magát a pornóiparba, mert addig nem nyugszik, amíg meg nem találja azt a bizonyos filmet. Muszáj. Másra sem tudok majd gondolni, amíg a saját szememmel nem látom.

***

– Mi Bridgette vezetékneve? – támadom le Brennant.

Az elmúlt fél órában öt üzenetben kérdeztem ugyanezt, de egyikre sem válaszolt, ezért felhívtam. Lefogadom, hogy a teljes neve birtokában némi guglizás után megtalálom a filmet.

– Cox. Miért?

– Ez komoly? Bridgette Cox? – nevetek.

A vonal másik végén rövid csönd.

– Mi olyan vicces? – érdeklődik Brennan. – És miért érdekel a neve?

– Csak úgy. Kösz!

További magyarázat nélkül kinyomom. Nem kell tudnia róla, hogy a potenciális húga pornóban szerepelt.

Na de Cox? Ez így túl könnyű.

A következő negyedórában a Google keresőben próbálom összekötni a nevet bármilyen pornós tartalommal, sikertelenül. Nyilván álnevet használt.

Épp lecsukom a laptopom tetejét, amikor nyílik az ajtóm.

– Menjünk! – adja ki a parancsot.

Felállok, és belebújok a cipőmbe.

– Hallottál már a kopogásról? – követem a nappaliba.

– Ez komoly? Te beszélsz, amikor az elmúlt két hétben háromszor nyitottál rám a fürdőben?

– Hallottál már a zárról? – vágok vissza.

Válasz nélkül kiviharzik. Felkapom a kulcscsomómat, és utánamegyek. Kíváncsi lennék, miért nem zárkózik be soha zuhanyozás közben. Van egy olyan sejtésem, hogy talán akarja, hogy rányissak. Mi másért hagyná nyitva az ajtót?

És most, hogy belegondolok, az egyenruháját is sokkal többet hordja a kelleténél. Már vagy két órával munkába indulás előtt felveszi, és hazajövetel után legalább ugyanilyen hosszan mászkál benne még a lakásban. A legtöbb ember a lehető leggyorsabban megszabadul a munkaruhájától, de Bridgette mintha élvezné, hogy a fenekét mutogatja előttem.

Megállok a lépcső tetején, és nézem, ahogy a feneke a kocsim felé tart.

Basszus! Azt hiszem, bejövök neki.

Bridgette próbálja kinyitni az ajtót, de nem tudja. Felém fordul, és kérdőn néz rám, én meg még mindig a lépcsőn tátom a szám.

Bridgette bír engem.

– Nyisd már ki, Warren! Jesszusom!

Felemelem és az autóra irányítom a slusszkulcsot. Bridgette beül, és a napellenzőt lehajtva igazgatni kezdi a haját. Becsusszanok a volán mögé.

Kellek neki.

Ez jó buli lesz.

Miután kihajtok a parkolóból, félig az úton, félig Bridgette lábán tartom a szemem. Az egyiket a műszerfalra támasztja, és fel-alá jártatja a kezét a combján. Nem tudom, hogy ez nekem szól-e, vagy csak szereti, ahogy a körmei végigkarcolják a harisnyát.

Az ülésben fészkelődve lenyelem a torkomba gyűlt gombócot. Még sosem voltunk ilyen közel egymáshoz ilyen sokáig. Vágni lehet a feszültséget, de talán csak belőlem fakad.

Megköszörülöm a torkom, és próbálok kitalálni valamit, hogy ne ez legyen életem legkínosabb autó útja.

– Szóval… – kutatok valami téma után, amivel megtörhetem a jeget. – Szereted a melódat?

Bridgette halkan felnevet.

– Igen, Warren. Imádom. Nincs is jobb, mint ha gusztustalan vénemberek fogdossák a segged minden este, azt meg különösen bírom, amikor részeg fickók dekoratív kiegészítőnek tekintik a mellemet.

Megrázom a fejem. Nem tudom, miért gondoltam jó ötletnek a beszélgetést. Inkább nem is kérdezek többet, mert ezzel a nővel lehetetlen zöld ágra vergődni. Újabb három kilométert teszünk meg teljes csöndben, majd hallom, hogy felsóhajt. Felé fordulok, de ő kifelé mered az ablakon.

– A borravaló egész jó – mondja halkan.

Mosolyogva visszatérek az úthoz. Azért mosolygok, mert sejtem, hogy nála ez egyfajta bocsánatkérésnek számít. Ennél többet hiába is várnék.

– Az klassz – felelem.

Én meg így jelzem, hogy elfogadtam a bocsánatkérést. Az út további részében csendben maradunk. A bár elé érve Bridgette kiszáll, majd lehajolva rám néz.

– Gyere értem tizenegyre!

Egyetlen árva kérem vagy köszönöm vagy viszlát nélkül becsapja az ajtót. És bár nála taplóbb emberrel még nem találkoztam, mégsem bírom letörölni a vigyort a képemről.

Úgy érzem, közel kerültünk egymáshoz.

***

Miután hazaérek, beállítom az időzítőt a fizetős csatorna összes elérhető pornófilmjéhez. A következő néhány órát azzal töltöm, hogy végigpörgetem őket, és megállítom a képet minden egyes nőnél, aki valamelyest is hasonlít Bridgette-re. Mivel felmerül bennem, hogy talán parókát viselt, nem hajszín alapján válogatok.

Ridge leül mellém a kanapéra. Eszembe jut, hogy bekapcsolhatnám neki a feliratot, de aztán meggondolom magam. Lássuk be, ezeket a filmeket nem a lebilincselő párbeszédek miatt nézi az ember.

Ridge oldalba könyököl, hogy felhívja magára a figyelmem.

– Mi ez a mánia? – kérdezi.

Tény, hogy ma egész álló nap pornót bámultam. Nem akarom elárulni neki az igazat, ezért csak vállat vonok.

– Szeretem a pornót.

Lassan bólint, és feláll.

– Őszintén: ez állati ciki. Az erkélyemen leszek, ha kellek.

Leállítom a filmet.

– Sikerült már összehozni egy-két új dalt? – kérdezem.

Ridge arcára feszültség ül ki. Megrázza a fejét.

– Még nem – feleli, és elindul a szobája felé.

Nem kellett volna faggatnom. Nem tudom, mi változott az elmúlt pár hónapban, de mintha mostanában nem lenne önmaga. Idegesebbnek tűnik, mint általában. Talán gondjaik vannak Maggie-vel. Állítja, hogy minden rendben van köztük, de eddig futószalagon gyártotta az együttesnek a számokat, és köztudott, hogy a zenében a szerelem az első számú ihletforrás.

Ridge és Brennan mindketten tehetséges zenészek, amiért mindig is irigyeltem őket egy kicsit. Persze Ridge-re számos egyéb dolog miatt is féltékeny vagyok. Leginkább az érettsége nyűgöz le. Belőlem ez teljesen hiányzik, ő viszont mintha már alapból így született volna. Sokkal megfontoltabb nálam, és jobb érzéke van az emberekhez. Brennan mindig felnézett a bátyjára, ahogy én is, ezért fáj látnom, ahogy szenved. Tudta, mit vállal, amikor összejött Maggie-vel, ezért most nem világos, hogy ő vált boldogtalanná a kapcsolatban, vagy Maggie boldogtalansága miatt aggódik. Bármiről van is szó, gyanítom, hogy nem sokat tehetek az érdekében. Kétlem, hogy tudnék segíteni.

Visszatérek a filmekhez. Legalább hármat átpörgetek, mire az órára nézek. Tizenegy. Nem fogok időben odaérni Bridgette-ért.

A francba! Rohan az idő, ha az ember pornót néz.

A következő percekben rekordsebességgel teszem meg a Didibár felé vezető tizenöt kilométert. Bridgette a parkolóban vár keresztbe font karral és villámló szemmel. Kinyitja az ajtót, és beszáll.

– Elkéstél.

Amint becsapja az ajtót, gázt adok.

– Szívesen, hogy eljöttem érted.

Szinte érzem a belőle sugárzó dühöt. Nem tudom, hogy a késésem miatt, vagy csak vacak estéje volt a melóban, de az fix, hogy nem fogom megkérdezni. A házunkhoz érve kipattan a kocsiból, még mielőtt leparkolhatnék, aztán felmegy a lépcsőn, és bevágja maga mögött az ajtót.

Mire én is felérek, már a szobájában van. Próbálok megértő lenni, de ez akkor is… bunkóság. Elviszem munkába, aztán hazahozom, ő meg köszönet helyett pofákat vág? Egy óvodás is tudja, mekkora taplóság így viselkedni. Basszus, nálam tapintatlanabb ember nem sok van a földön, de még én sem bánnék úgy senkivel, ahogy ő bánik velem.

Bemegyek a szobámba, és onnan egyenesen a fürdőbe. Bridgette már bent van. Az arcát mossa.

– Megint nem jött össze a kopogás? – forgatja a szemét.

Válasz nélkül a vécéhez lépek, felemelem az ülőkét, és lehúzom a sliccem. Igyekszem palástolni a mosolyom a rosszalló ciccegését hallva. Úgy tűnik, nem tetszik neki, hogy a jelenlétében pisilek.

– Ez most komoly? – kérdezi, de erre sem reagálok.

Lehúzom a vécét, de az ülőkét szándékosan felhajtva hagyom. A mosdókagylóhoz lépek, Bridgette mellé. Én is tudok olyan seggfej lenni, mint te.

Fogkrémet nyomok a fogkefére, és elkezdek fogat mosni.

Bridgette a könyökével próbál odébb tolni az útból, amire én is könyökléssel válaszolok. Ahogy a tükörben meglátom magunkat, elégedettség tölt el. Jó pár centivel magasabb vagyok nála, a hajam sötétebb az övénél, az én szemem barna, míg az övé zöld, de valahogy kiegészítjük egymást.

Ahogy elnézem, szép pár lennénk. Gyönyörű kölyköket tudnánk összehozni.

Basszus!

Miért hagyom, hogy ilyen gondolatok kússzanak be az agyamba?

Bridgette végez a sminklemosással, és a saját fogkeféjéért nyúl. Most már mindketten verekszünk a helyért, és vehemensebben dörzsöljük a fogunkat, mint korábban bármikor. Dühösen köpködünk a mosdókagylóba, miközben egymás oldalába könyökölve lökdösődünk.

Amikor végzek, leöblítem a fogkefémet, és visszateszem a tartóba. Ő ugyanezt csinálja. A kezemet a csap alá tartva előrehajolok öblíteni, mire félretaszít. Csuromvíz a mosdókagyló környéke. Megvárom, amíg ő is vizet ereszt a markába, aztán meglököm a karját. Vízcseppek röpködnek mindenfelé. A kagylóba markolva mélyeket lélegzik, hogy lenyugtassa magát, de úgy tűnik, nem válik be a dolog, mert a csap alá nyúlva felmarkol egy adag vizet, és a képembe loccsantja.

Behunyom a szemem, és próbálom a helyébe képzelni magam. Talán nehéz napja volt. Talán utálja az életét. De bármi is az oka a viselkedésének, továbbra sem tudom megbocsátani, hogy még mindig nem köszönte meg a fuvart. Úgy kezel, mintha bántottam volna, pedig csak azon igyekszem, hogy otthon érezze magát nálunk.

Kinyitom a szemem, de nem nézek rá. Elzárom a csapot, és a kéztörlővel szárítgatni kezdem az arcom. Gyanakodva néz rám, a bosszúlépésemre várva. Lassan felé lépek, és fölé tornyosulok. A hátát a mosdókagylónak simítva a szemembe néz, ahogy közelebb hajolok hozzá. A mellkasunk már csaknem összeér. Érzem a testéből áradó forróságot. A szája lassan résnyire nyílik. Most nem lök el magától, sőt, mintha biztatna, hogy közelítsek felé.

Két oldalról mellé támaszkodva csapdába ejtem. Ez ellen sem tiltakozik, és ha itt helyben meg akarnám csókolni, azt is engedné. Más körülmények között meg is tenném. Olyan mélyen dugnám a nyelvemet a szájába, ahogy csak bírom, mert gyönyörű a szája. Nem is értem, hogy fröcsöghet egy ilyen puha szájból ennyi méreg.

– Bridgette! – szólalok meg nyugodtan.

Még mindig meredten néz fel rám. A gégéje mozgásán látom, mekkorát nyel.

– Warren! – A hangjából elszántság sugárzik.

Az arcától pár centire lemosolygok rá. Az, hogy ilyen közel enged magához, csak alátámasztja a korábbi elméletemet. Akar engem. Vágyik az érintésemre, a csókomra. Szeretné, ha felkapnám, az ágyamba vinném. Vajon a hálószobában is olyan undok, mint máshol?

Még közelebb hajolok hozzá, mire halkan felsóhajt. A tekintete fel-alá jár a szemem és a szám közt. Ráharapok az alsó ajkamra, és végighúzom rajta a fogaimat. Bridgette megbabonázva figyel. A szívem a torkomban dobog, és izzad a tenyerem, mert nem vagyok biztos benne, hogy képes leszek végigcsinálni. Nem tudom, képes leszek-e ellenállni neki.

Még közelebb hajolok, és a jobb kezemmel Bridgette mögé nyúlva felveszem a szájvizet. Amikor a szánk már majdnem összeér, hátralépek, és lecsavarom a kupakot az üvegről. A szemébe nézve belekortyolok az üvegbe, majd visszacsavarom a kupakot, és visszateszem a pultra.

A Bridgette szemében csillogó vágy szép lassan tomboló dühbe fordul át. Haragszik rám, és haragszik magára. Talán szégyelli is a helyzetet. Amikor rájön, hogy csak cukkoltam, gyilkos tekintettel mered rám. A mosdókagylóhoz lépek, köpök egyet, és megint a kéztörlőbe törlöm a szám. A szobám felé fordulok.

– Jó éjt, Bridgette!

Becsukom magam mögött az ajtót, nekivetem a hátam, és szorosan behunyom a szemem. Amikor az ő ajtaja is becsapódik, mély lélegzetet veszek. Még életemben nem voltam így felizgulva, de ilyen büszke sem voltam még soha magamra.

Otthagyni azt a szájat és vágyakozó tekintetet a világ legnehezebb, de egyben legfontosabb feladata volt. Fontos, hogy én uraljam a helyzetet, mert ennek a lánynak túl nagy hatalma van felettem, és még csak nem is sejti.

Lekapcsolom a lámpát, és az ágyamhoz megyek. Próbálom kiverni a fejemből mindazt, ami az imént majdnem megtörtént, de néhány perc múlva feladom. Ha már harcolni nem érdemes a fantáziám ellen, legalább kihasználom a fejembe toluló képeket. A bokszeralsómba csúsztatom a kezem, és a narancssárga rövidnacira gondolok. Aztán Bridgette szájára, és a kis sóhajára, amikor felé hajoltam.

Behunyom a szemem, és elképzelem, mi történhetett volna, ha nem vagyok ilyen makacs. Mi lett volna, ha megcsókolom. Arra gondolok, hogy most alig pár méterre van tőlem, remélhetőleg éppolyan, szexuálisan frusztrált állapotban, mint én.

Miért kell ilyen szemétnek lennie? Most kellett rádöbbennem, hogy a gonosz lányok a gyengéim.

5.

HÁROM NAP TELT EL A FÜRDŐSZOBAI KÖZJÁTÉKUNK ÓTA. Észrevettem, hogy Bridgette azóta zárja az ajtaját, amit tulajdonképpen megértek. Gyanítom, hogy haragszik magára a gyenge pillanata miatt. Nem olyan típusnak tűnik, aki könnyen elveszíti a fejét, márpedig most pont ez történt.

Még mindig nem tudom, jól döntöttem-e. Egy részem tapsol, amiért képes voltam ellenállni a kísértésnek, a másik viszont legszívesebben felpofozna, amiért hülye fejjel kihagytam egy ilyen lehetőséget. Ott és akkor megkaphattam volna, de ez a hajó most valószínűleg örökre elment. Végül is nem bánom, mert nem lenne bölcs dolog összejönnöm a lakótársammal, aki talán a legjobb barátom húga. De kemény (szándékos szóválasztás) feladat ellenállni a kísértésnek, amikor így mászkál előttem a nappaliban. Nem munkaruhában van, de ez sem jobb. Vékony, ujjatlan trikó lehetetlenül rövid pizsamaalsóval. Ráadásul már vagy ezerszer elsétált köztem és a tévé közt.

Basszus!

Könyvekkel a kezében felém közelít.

Basszus!

Leül a kanapéra. Mellém. Vékony, ujjatlan trikóban, melltartó nélkül.

Semmi gond, kibírom. A tévére koncentrálok. Még mindig a filmet keresem, amiben szerepelt. Rákérdezhetnék a címére, de nem vezetne semmi jóra. Ha megtudná, hogy tudok róla, valószínűleg minden lehetséges módon próbálná megakadályozni, hogy megtaláljam.

Előrehajol, felveszi a távirányítót, és lenémítja a tévét. Nem tudom, mit képzel magáról, de ha nem tetszik valami, ott a szobája. Visszaállítom a hangot. Bridgette nagyot sóhajtva kinyitja az egyik tankönyvét, és olvasni kezd.

Úgy teszek, mintha tévét néznék, de közben folyamatosan felé sandítgatok. Úristen! Hihetetlen, hogy elszalasztottam a lehetőséget. Nem vagyok normális.

Elmarja tőlem a távirányítót, és újra lenémítja a hangot, talán mert a csaj a filmben torkaszakadtából visítozik. Vajon Bridgette is hangos szex közben? Nem hiszem. Amilyen makacs, képes némán csinálni, hogy még ennyit se adjon ki magából.

Megint visszahangosítom a tévét, amitől elszakad a cérna Bridgette-nél.

– Tanulni próbálok, Warren. Baszki, hang nélkül is pont ugyanaz a hatás.

– Honnan tudod? – fordulok felé. – Talán szakértő vagy a témában?

Gyanakvó pillantást vet rám.

– Megtennéd, hogy egyetlen estére elnyomod a függőséged? Szeretnék nyugiban tanulni. Kérlek.

Bridgette szájából a „kérlek” szó hangzott el.

– Tanulj a szobádban! – felelem.

A szája keskeny vonallá préselődik. Ledobja az öléből a könyvet, feláll, majd a tévéhez lépve kihúzza a vezetéket a konnektorból. Ezek után visszaül a helyére, magához veszi a könyvet, és folytatja a tanulást.

Gőzöm sincs, hogy tudtam egy pillanatra is szemet hunyni a rettenetes természete fölött. Vonzó, de gonosz. Hiába néz ki jól, az életben nem talál olyan palimadarat, aki elviseli a lehetetlen személyiségét.

– Néha állati görény tudsz lenni, ugye tudod?

Válaszul drámai sóhaj érkezik.

– Ja! Te meg pornófüggő vagy.

– Én legalább csak nézem, nem szerepelek benne – nevetgélek halkan.

Felém kapja a fejét.

– Tudtam, hogy hallgatóztál!

Vállat vonok.

– Nem akartam, de lenyűgöző volt látni, ahogy normális stílusban beszélgetsz valakivel.

Bridgette folytatja az olvasást.

– Seggfej vagy – morogja.

– Te meg aranyásó.

Becsapja a könyvet, és teljes testével felém fordul a kanapén.

– Aranyásó? Ez valami vicc?

Felhúzom a térdem, és ránézek.

– Szerinted nem gyanús, hogy egyszer csak felbukkansz a semmiből a legmenőbb austini együttes frontemberének küszöbén azzal, hogy a rég elveszett húga vagy?

Ügy mered rám, mintha meg tudna fojtani egy kanál vízben.

– Warren! Azt javaslom, hogy ne vádolj mindenfélével olyan embereket, akikről semmit sem tudsz.

Vigyorgok, mert érzem, hogy az elevenére tapintottam. Úgy tűnik, egy újabb csatát nyerek vele szemben.

– Épp eléggé ismerlek ahhoz, hogy ne bízzam benned. – Felkapom a könyvét, visszadobom az ölébe, és az ajtaja felé mutatok. – Fogd szépen a házidat, és húzz vissza a kölcsönszobádba!

– Nekem van kölcsönszobám? Te még lakbért sem fizetsz.

– Te sem.

– Mást sem csinálsz, mint egész nap pornót nézel, és a seggemet bámulod. Egy lusta, perverz disznó vagy.

– Te meg egész nap mutogatod a segged, és a csókomról álmodozol.

– Undorító vagy – vág vissza. – Tudod, mit? Nézd csak a pornódat! Legalább tanulsz valamit a szexről.

Na jó, ez övön aluli volt. Beszólhat a lustaságomra, az anyagi helyzetemre, az újdonsült pornófüggőségemre, de a hálószobai teljesítményem tabu. Főleg úgy, hogy nincs is személyes tapasztalata róla.

– Nem kell leckéket vennem, hogy kielégítsem a nőket. Ez a képesség velem született.

Úgy néz ki, mint aki pofon akar vágni, de közben nem tudom levenni a szemem a szájáról. Remélem, folytatja a sértegetést. Valahol a seggfejezés és a mostani pillanat között úgy felizgultam, mint még soha. Jó lenne, ha most rögtön bemenne a szobájába, mert már nem sokáig bírom türtőztetni magam.

Amikor megnyalja az alsó ajkát, a kanapépárnába kell kapaszkodnom, nehogy rávessem magam. Mélyen a szemembe néz, és mindketten olyan hevesen zihálunk a feltüzelt veszekedéstől, hogy érzem az ajkamon a leheletét.

– Gyűlöllek – szűri a foga között a szót.

– Én előbb gyűlöltelek – sziszegem vissza.

A tekintete a számra csúszik, és amint meglátom a szemében megvillanó vágyat, azonnal akcióba lendülök. Megragadom az arcát, és hátát a kanapé támlájának nyomva a szájára tapasztom a szám. A térdével eltol magától, de a keze előrehúz. A nyelvem utat tör a két ajka közé, ahol heves fogadtatásban részesül. Durván csókoljuk egymást. A hajába markolok, ő pedig végigkarmolja a nyakam. Basszus, ez fáj! Ő fáj.

Még többet akarok.

Fölé tornyosulok, a testéhez préselődöm, és felhúzom a térdét, hogy a derekamra kulcsolhassa a combját. A keze a hajamba túr, és már nem akarom, hogy elköltözzön. Azt akarom, hogy örökre velünk maradjon. Életemben nem volt még ilyen jó lakótársam. Úristen, annyira csodálatos! Hogy is tarthattam gonosznak? Édes lány édes ajakkal. Még a nevét is imádom.

– Bridgette – suttogom, csak, hogy kimondjam. Nem is értem, hogy gyűlölhettem ezt a nevet, amikor ez a legszebb, amit valaha hallottam.

Elszakadok a szájától, és elindulok lefelé a gyönyörű nyakán. Amikor a vállához érek, eltaszít magától.

Ebben a pillanatban visszacsöppenek a valóságba, és már önként húzódom el tőle. A kanapé túlsó végében próbálok rájönni, mi a fene történhetett.

Bridgette is gyorsan felül, és megtörli a száját. A hajamba túrok. Fel kell dolgoznom az elmúlt pillanatokat.

Ez egy ördögi nőszemély.

Behunyom a szemem, és tenyeremet a homlokomra nyomva próbálom megfejteni, hogy veszíthettem el így a fejem egy csók miatt. Végigpörgetem magamban az összes hazugságot, amit a farkam súgott, miközben arról győzködött, milyen helyes ez a lány. Gyenge vagyok. Elbuktam, és most megint az ő kezébe került az irányítás.

– Ne csináld ezt többet! – zihál dühösen.

A hangjától összerezzenek.

– Te kezdted – védekezem.

Vagy nem? Nem is emlékszem. Talán mindketten.

– Úgy csókolsz, mintha egy döglött macskát próbálnál újraéleszteni – mondja undorral.

– Te meg úgy csókolsz, mint egy döglött macska.

Felhúzza a térdét a mellkasához, és a lábára kulcsolja a karját. Látszik rajta, mennyire feszeng a hirtelen beállt csendben, ezért nem lep meg, amikor újabb sértésre nyitja a száját.

– Lefogadom, hogy úgy kefélsz, mint egy szottyadt uborka.

– Úgy kefélek, mint Thor.

Nem nézek rá, de érzem, hogy elmosolyodik. Már ha egyáltalán képes ilyesmire. A csend egyre súlyosabban nehezedik ránk. Egyikünk sem mozdul, ami még nyilvánvalóbbá teszi, hogy hiba volt, ami az előbb történt.

– Miért van hagymaíze a szádnak? – kérdezi.

Vállat vonok.

– Pizzát ettem.

Bridgette a konyha felé sandít.

– Van még?

Bólintok.

– A frigóban.

Felpattan, és elindul a konyha felé. Gyűlölöm magam, mert a pólóját bámulom. A kemény mellbimbója majd’ átüti a vékony anyagot. Legszívesebben rámutatnék, és diadalmasan felkiáltanék: Ez én voltam! Miattam ilyen!

De csak behunyom a szemem, és próbálok lohasztó dolgokra gondolni, nehogy utánaeredjek, és a pultra döntsem. Szerencsére ekkor nyílik az ajtó, és Ridge besétál a nappaliba. Amikor meglát a kanapén ülve, megtorpan. A kikapcsolt tévére sandít.

– Mi ez a bűnbánó arc? – kérdezi.

Szégyenkezve megrázom a fejem.

– Azt hiszem, az előbb kavartam Bridgette-tel – jelelem.

Ridge Bridgette-re néz, aki a konyhában áll háttal nekünk, és csalódottan ingatja a fejét. Vagy inkább zavartan?

– Miért? – kérdezi. – Egyáltalán beleegyezett?

Hozzávágok egy kanapépárnát.

– Igen, nagyon is benne volt, seggfej. Kellek neki.

– És te akarod őt? – Őszintén meglepettnek tűnik, mint aki cseppet sem számított erre.

– Nem – jelelem. – De úgy érzem, szükségem van rá. Nagyon. Ő… – Pár pillanatra leengedem a kezem, majd folytatom. – Ő a legjobb rossz, ami valaha történt velem.

Ridge egészen a bejárati ajtóig hátrál.

– Maggie-nél töltöm az éjszakát. Imádkozni fogunk érted.

Gyorsan bemutatok neki, mielőtt kimenne. Mire visszafordulok Bridgette-hez, már a szobája felé tart. Elmegy a tévé mellett, de még annyi sincs benne, hogy visszadugja. Én teszem meg helyette, mert most már biztosan tudom, hogy meg kell találnom azt a filmet. Ez a csók függővé tett. Bridgette-függővé.

***

Alig aludtam az éjjel. Kettesben lenni vele a lakásban, tudva, hogy sem Ridge, sem Brennan nincs itthon, felért egy kínzással. Nehezen tudtam megállni, hogy be ne kopogjak hozzá valamilyen indokkal, de lassan kezdem kiismerni az észjárását. Tutira lerázott volna, csak hogy az ő térfelén maradjon a labda.

Ridge és Brennan azóta sem jöttek haza, Bridgette dolgozik, én meg mostanra totál megcsömörlöttem a rengeteg pornótól. Már nem is számolom, hány filmet néztem meg az elmúlt két hétben. Röhej. Egyáltalán mennyi készülhetett összesen? Pedig még le is szűkítettem a kört az elmúlt néhány év termésére, mert legalább tizennyolc évesnek kellett lennie a szerepléshez. Most huszonkettő, vagyis négy év anyagát kell végignyálaznom.

Úristen! A megszállottja lettem.

Úgy viselkedem, mint egy őrült zaklató.

Őrült zaklató vagyok.

Megcsörren a kulcs a zárban, és belép Bridgette. Olyan erővel vágja be maga mögött az ajtót, hogy összerezzenek. Becsattog a konyhába, és nyitogatni-csukogatni kezdi a szekrényeket. Végül a pultra támaszkodva rám néz.

– Hol a büdös francban tartjátok az alkoholt?

Úgy tűnik, rossz napja van.

Felállok, és a mosogatóhoz megyek. Kinyitom az alsó szekrényt, és kiveszem a tisztítószeres flakont. Nem bajlódom a pohárral, mert olyan típusnak látszik, aki egyenesen az üvegből iszik.

– Meg akarsz mérgezni? – mered a flakonra.

A kezébe nyomom.

– Ridge úgy próbál átverni, hogy régi tisztítószeres flakonokba rejti az alkoholt. Nem csípi, ha bevedelem az összes piáját.

Ahogy Bridgette beleszagol az italba, megborzong.

– Csak whiskytek van?

Bólintok. Vállat von, a szájához emeli a flakont, és a fejét hátradöntve hosszan meghúzza. Utána átadja nekem, és a kézfejével megtörli a száját. Én is belekortyolok, aztán visszaadom neki. Ezt megismételjük még néhányszor. Úgy tűnik, mintha Bridgette dühe kezdene alábbhagyni, már amennyire ez egyáltalán lehetséges az ő esetében. Visszacsavarom a kupakot, és visszateszem a flakont a szekrénybe.

– Kemény napod volt? – kérdezem.

A pultnak dőlve húz egyet a narancssárga sortja gumiderekán.

– Baromira.

– Akarsz beszélni róla?

Felnéz rám a pilláin keresztül, majd a szemét forgatva válaszol:

– Nem.

Nem faggatom. Nem is vagyok biztos benne, hogy hallani akarok a napjáról. Az égadta világon bármi képes őt feldühíteni, így valószínűleg most is valami olyan semmiségen pufog, mint egy piros lámpa úton hazafelé. Fárasztó lehet mindenre ilyen féktelen haraggal reagálni.

– Miért vagy mindig ilyen dühös?

Halkan felnevet.

– Egyszerű. Seggfejek, idióta vendégek a bárban, szar meló, ócska szülők, hamis barátok, vacak időjárás és idegesítő lakótársak, akik bénán csókolnak.

Az utolsó pontnál elnevetem magam. Nyilván sértésnek szánta, de nekem inkább burkolt flörtölésnek tűnt.

– Te miért vagy folyton ilyen boldog? – kérdez vissza. – Neked minden vicces.

– Egyszerű – felelem. – Remek szülők, szerencsés munka, hűséges barátok, napsütéses napok és pornós lakótársak.

Gyorsan elfordítja a fejét, hogy ne lássam a majdnem-mosolyát. Istenem, bárcsak szabadjára engedné végre! Annyira szeretném látni! Amióta itt lakik, talán még egyszer sem mosolygott.

– Ezért nézel ennyi pornót? Meg akarod találni azt, amiben szerepeltem?

Nem bólintok, de nem is rázom a fejem. A csípőmet a pultnak támasztva összefonom a karomat a mellkasom előtt.

– Csak áruld el a címét!

– Nem – vágja rá. – Egyébként is, csak statiszta voltam. Szinte semmit nem csináltam.

Statiszta. Ez talán leszűkíti a kört.

– A szinte semmi nem egyenlő a semmivel.

Elhúzza a száját, de nem válaszol, így tovább próbálkozom.

– Meztelen voltál?

– Pornóról beszélünk, Warren. Nyilván nem pulóverben szerepeltem.

Ez igent jelent.

– Szexeltél a kamera előtt?

Megrázza a fejét.

– Nem.

– De smároltál egy pasival?

Újabb fejrázás.

– Nem pasi volt.

Azt a rohadt!

Megfordulok, és az egyik kezemmel a pultba kapaszkodva keresztet vetek a másikkal. Amikor újra Bridgette-re nézek, még mindig ugyanott áll, de már szemmel láthatólag lenyugodott. Mindennap whiskyt kéne innia.

– Azt állítod, hogy smároltál egy lánnyal, és erről felvétel is készült?

A szája sarka halvány mosolyra húzódik.

– Te elmosolyodtál – cukkolom.

Azonnal fapofát vesz fel.

– Nem is.

Felé lépek, és bólintok.

– De igen. Megmosolyogtattalak.

Megint tiltakozni próbál, ezért a tarkójára csúsztatom a tenyerem. Elkerekedik a szeme, és szinte biztosra veszem, hogy el fog lökni magától, de akkor sem tudok ellenállni annak a mosolynak.

– De mosolyogtál, Bridgette – suttogom. – És semmi okod letagadni, mert rohadtul gyönyörű volt.

Érzem, ahogy egy pillanatra elakad a lélegzete, mielőtt a szám a szájára tapad. Valószínűleg nem számított rá, de kicsit sem ellenkezik. A szája melegen fogad, és amikor a nyelvem az ajkai közé hatol, simán engedi. Nem tudom, hogy a whisky vagy az ő hatása, de a szívem vad kalapálásba kezd a bordáim mögött. Lecsúsztatom a kezemet a hátán, megmarkolom a fenekét, és felemelem a konyhapultra.

A szánk elszakad egymástól, és némán meredünk a másikra, mintha arra számítanánk, hogy megint lelép. Amikor rájövök, hogy egyikünk sem akar visszavonulót fújni, a kezembe veszem az arcát, felé hajolok, és újra megcsókolom.

Ez most más, mint a múltkori. Az első csókunk gyors volt, és viharos, mert tudtuk, hogy nem megyünk tovább. Ez viszont lassú és mély, és előrevetíti mindazt, ami ma éjjel kettőnkre vár. Amikor a szám felfedezőútra indul a nyakán, ezúttal nem tol el magától, sőt, közelebb húz, hogy erősebben csókoljam.

– Warren – suttogja, miközben oldalra dönti a fejét, szabad hozzáférést nyújtva a bőréhez. – Ha most lefekszem veled, meg kell ígérned, hogy utána nem tapadsz rám.

Nevetek, de nem hagyom ott a nyakát.

– Ha lefekszel velem, pont fordítva lesz, Bridgette. Nem fogsz tudni betelni velem, és a végén úgy tapadsz majd rám, mint egy matrica.

Nevet. Elhúzódom tőle, lenézek a szájára, aztán a szemébe.

– Úristen! – bukik ki belőlem.

Zavartan megrázza a fejét.

– Mi az?

– Nevettél. – Puszit nyomok a szájára. – Ez elképesztő – suttogom.

Leemelem a pultról, és a combját a derekamra kulcsolva átviszem a nappalin. A szobámba érve becsukom az ajtót, és nekidöntöm. A testemmel a fának nyomva lehámozom magamról a felsőt, aztán kitapogatom a pólója alsó szegélyét, és őt is vetkőztetni kezdem.

– El sem tudod képzelni, mennyit álmodoztam erről, Bridgette.

Segít áthúzni a pólót a fején.

– Én egyszer sem – feleli.

– Kamu – mosolygok.

Megint felkapom, és az ágyhoz viszem. Amint lefektetem a matracra, és fölé mászom, a vállamnál fogva a hátamra nyom. Kigombolja a farmerem sliccét. Próbálom a hátára fektetni, hogy visszaszerezzem az irányítást, de nem hagyja. Lovagló ülésben elhelyezkedik rajtam, a bicepszemre teszi a kezét, és mindkét karomat a matrachoz szegezi.

– Én diktálok – jelenti ki.

Nem vitatkozom. Ha ő akar lenni a főnök, részemről rendben.

Kiegyenesedik, és hátranyúl, hogy kikapcsolja a melltartóját. Felülök, hogy segítsek neki, de azonnal megragadja a karom, és visszanyom az ágyra.

– Mit mondtam az előbb, Warren?

Basszus, ez a csaj nem viccel.

Bólintok, és elkerekedett szemmel figyelem, ahogy kipattintja a melltartó kapcsát, majd lassan lecsúsztatja a pántot a karján. Megbabonáz a látvány. Meg akarom érinteni, segíteni neki. Én akarom levenni róla a melltartót, de nem engedi.

Amikor meglátom a pucér felsőtestét, elakad a lélegzetem. Tökéletes. A melle tökéletes méretű. Ránézésre pont beleférne a markomba, de sosem fogom megtudni, mert nem nyúlhatok hozzá.

Vagy mégis?

Óvatosan a selymes bőréhez emelem a kezem, de azonnal elhesseget. Úristen, ez kész kínszenvedés! Csak pár centire vagyok a pucér mellétől, de meg sem érinthetem.

– Hol tartod a gumit? – kérdezi.

Az ágy másik felénél álló éjjeliszekrényre mutatok. Lemászik rólam. Figyelem, ahogy a szekrényhez lép, kihúzza a fiókot, és addig kotorászik, amíg meg nem találja az egyik kis lapos csomagot. A fogai közé veszi, és visszajön az ágyhoz, de nem mászik vissza rám. Az ágy lábánál állva a hüvelykujját a nadrágja derekába akasztja, és lehúzza magáról.

Még életemben nem voltam ilyen kemény, az egész testemben érzem a pulzusom lüktetését. Jó lesz, ha Bridgette minél gyorsabban visszajön az ágyba.

Bugyiban előrehajol, és lehámozza rólam a farmert, aztán az alsógatyától is megszabadít. A gumis tasakot még mindig a szájában tartja.

Valahányszor fölém hajol, tökéletes hosszúságú haja egy madártoll finomságával simítja végig a bőrömet. Amikor minden ruha lekerül rólam, Bridgette szeme a legkeményebb testrészemre szegeződik, majd mosolyogva a szemembe néz.

– Lenyűgöző – mondja. – Ez megmagyarázza a felfújt egódat.

Örömmel fogadom a sértéssel kevert bókot, mert tudom, hogy ez a legtöbb, amire Bridgette-től számíthatok.

Még mindig bugyiban lovagló ülésben rám telepszik, és az alkaromra nyomja a tenyerét. Ahogy a szája az enyémhez ér, és a melle a mellkasomhoz simul, hangosan felnyögök. Isteni, ahogy hozzám ér. Annyira jó! Aggódom, mert még nem is szexeltünk, de már totál elvesztettem a fejem.

A bugyiján keresztül is érzem, milyen nedves, miközben észbontó lassúsággal csúszkál fel-le az ágyékomon. Miközben a nyelve a számban mozog, próbálom megragadni a tarkóját vagy a derekát, de valahányszor megmozdulok, mindig leállít.

Sejtettem, hogy a hálószobában is szeret irányítani, de erre azért nem számítottam. Hozzá sem érhetek, és ettől becsavarodom.

– Nyisd ki a szád! – súgja a fülembe.

Engedelmeskedem, mire becsúsztatja a fogam közé a kotonos tasakot. Ráharapok, ő pedig a másik végébe harapva felszakítja a csomagolást.

Hú, ez izgató volt. Eszméletlenül izgató. Ott kéne hagynunk a melónkat, és egész nap ezt csinálni.

Bridgette kiveszi a gumit, és felül. Lenéz, megnyalja az ajkát, és felhúzza rám a kotont. Felnyögök. A keze! Ezt már tényleg nem bírom. Azt akarom, hogy mindenhol megérintsen.

Már megértem, miért mondanak a pasik annyi baromságot az ilyen pillanatok hevében, mert most én is sok mindent szeretnék mondani neki. Elmondanám, hogy szeretem, hogy ő a lelki társam, hogy feleségül akarom venni, mert a keze miatt csupa ilyen hamis, idióta gondolat tolul a fejembe.

A térdére támaszkodva kissé felemelkedik, félrehúzza a bugyiját, és lassan a farkamra ereszkedik.

Most már biztos: ő életem legjobb lakótársa.

Halkan felszisszen, miközben magába fogad. Van egy kis bűntudatom, amiért fájdalmat okozok neki, de ez nem állít meg abban, hogy az ölemet fellendítve tövig belé hatoljak. Mindketten felnyögünk. Még sohasem éreztem ilyet. Mintha a teste tökéletesen illeszkedne az enyémhez, minden hajlatával és domborulatával. Egyikünk sem mozdul, csak a heves zihálásunk tölti be a levegőt, miközben kiélvezzük az általunk teremtett tökéletes pillanatot.

– Kefélj! – suttogom.

– Jó – feleli.

Mozogni kezd, én meg nem tudom, mihez kezdjek magammal. Ahogy fel-le csúszkál rajtam, szeretném a derekára tenni a kezem, de tudom, hogy nem szabad megérintenem. Majd felfalom a szememmel, miközben a tökéletes, kiszámított mozdulatait követem.

Miután hosszú perceken át figyelem a behunyt szemét, a résnyire nyílt száját, egyszer csak feladom. Nem tudok nem hozzáérni. Megragadom a derekát. Próbálja eltolni a kezem, de erősebben markolom. Emelek rajta, amikor emelkedik, és lehúzom, amikor visszasüllyed. Egy idő után már nem ellenkezik, mert rájön, mennyivel jobb így neki. Hallani akarom, ahogy nyög, ahogy atomjaira esik szét, de ahogy sejtettem, most sem engedi szabadjára az érzéseit.

Felcsúsztatom a tenyeremet a hátán, és magam felé húzom, amíg a szánk egymáshoz nem ér. Az egyik kezemet a tarkóján tartom, a másikat a derekán, miközben ütemesen mozog rajtam. A kezem a csípőjére kerül, majd a hasán keresztül lassan levándorol az ágyékához. Ahogy becsúsztatom az ujjamat kettőnk közé, meleg nedvesség fogad. A simogatásomra felnyög, de azonnal megmerevedik. Megragadja a csuklóm, eltolja magától a kezem, és visszaszegezi a karomat az ágyhoz. Mélyen a szemembe nézve lassan mozogni kezd.

– Tarts a kezed a matracon, Warren! – figyelmeztet.

Basszus, nem könnyíti meg a dolgomat. Újra meg akarom érinteni, és ha végeztem, érezni akarom az ízét is. Érezni akarom azt a nedves melegséget a nyelvemen.

De egyelőre hagyom, hogy az ő szabályai szerint menjenek a dolgok. Behunyom a szemem, és nem próbálom átvenni az irányítást. Az érzésre koncentrálok, ahogy a szűk hüvelye magába fogad, és arra, hogy a testünk minden egyes találkozásakor a lehető legmélyebben hatoljak belé.

Ahogy előrehajolva mozog felettem, a cicije a mellkasomon táncol. Most már biztos, hogy létezik mennyország.

Az orgazmus közeledtével a lábizmaim megfeszülnek, és a kezem görcsösen keres valami kapaszkodót. Ő is érzi, hogy közel járok. Erősebben szorít, és egyre gyorsabb és hevesebb mozdulatokkal kefél. Behunyom a szemem, miközben a testem remegni kezd alatta.

A legszívesebben káromkodnék, nyögnék, és elmondanám neki, milyen isteni érzés belé élvezni, de egy árva hangot sem adok ki. Ha nem érhetek hozzá orgazmus közben, akkor ő sem hallhatja, mennyire élvezem minden pillanatát.

Miközben némán átadom magam az orgazmus gyönyörének, ő tovább mozog. Amint elernyed a testem, ő is megáll. Ahogy kinyitom a szemem, és felnézek rá, elkapok egy kis mosolyt, de amint észreveszi, hogy figyelem, azonnal elkomolyodik.

Szeretném, ha a mellkasomra simulna. Szeretném a hátára gördíteni, és addig kényeztetni, amíg düh helyett végre a mámor hevében kiáltja a nevem.

Ehelyett lassan lemászik rólam, feláll, és a fürdőszoba felé fordul.

– Jó éjt, Warren!

Miután becsukódik mögötte az ajtó, csak fekszem az ágyon teljesen összezavarodva. Utánarohannék, de még túl gyenge vagyok megmozdulni.

Adok magamnak egy kis időt regenerálódni, aztán megszabadulok a kotontól, és a szobája felé menet kidobom a kukába. Éppen lefekszik, amikor benyitok hozzá. Amint a feje a párnára hanyatlik, már rá is vetem magam, és megcsókolom. Ahogy sejtettem, rögtön ellök magától.

– Mondtam, hogy nem tapadhatsz rám – húzza el tőlem a fejét.

– Nem tapadok rád – puszilgatom a nyakát. – Még nem végeztünk.

Még messzebb húzódik tőlem, és eltaszítja az arcom.

– Szerintem meg végeztünk, Warren. Kábé három perce.

– Én végeztem, te viszont nem – nézek a szemébe.

Érzem, ahogy próbál kiszabadulni alólam.

– Hagyd abba! – lök el, de nem hagyom magam.

Szorosan átölelem, és elkezdem lecsúsztatni a tenyeremet a hasán.

Pofon vág.

Azonnal hátrahőkölök, és döbbenten nézek le rá. Taszít rajtam egyet, és felkúszik egészen az ágytámláig.

– Szóltam, hogy hagyd abba – védekezik.

Átmozgatom az állkapcsomat.

Nem tudom, mit lépjek most.

A sokéves tapasztalatom és az utóbbi időben nézett temérdek pornó alapján nem így kéne működnie a dolgoknak. Az emberek természetüknél fogva önző lények, ezért igencsak meglep, hogy Bridgette nem akarja kicsikarni belőlem a saját orgazmusát.

– Talán… – Egy pillanatra elhallgatok, és ránézek. – Talán félreértettem valamit? Mert azt hittem…

– Keféltünk, Warren. Végeztünk, mehetsz aludni.

Megrázom a fejem.

– Nem. Te keféltél. Te végezted az összes melót, de nem kaptál cserébe semmit. Nem értem, miért nem engedted, hogy hozzád érjek.

Frusztráltan felnyög.

– Nincs semmi gond. Jó volt – mondja, de közben kerüli a tekintetem. – Egyszerűen csak nem szeretem a többi részt, és kész. Most menj aludni!

Nem szereti a többi részt? Mit nem szeret? A mindent elsöprő orgazmust?

– Jól van, megyek – bólintok.

– Köszönöm.

Feltartom az ujjam.

– De előbb még kérdezni akarok valamit.

– Mit? – türelmetlenkedik.

Felé hajolok, és mélyen a szemébe nézek.

– Mindig ilyen veled a szex? Annyira nem engeded ki a kezedből a gyeplőt, hogy még az élvezetről is lemondasz?

Próbál lerugdosni az ágyáról.

– Nem fogom veled megtárgyalni a szexuális szokásaimat. Húzz már vissza a szobádba!

Lejjebb csúszik az ágyon, amíg a feje a párnához nem ér, aztán az oldalára gördülve hátat fordít nekem, és a fejére húzza a takarót.

Basszus! Ez… Nem is tudom, mit higgyek. Sohasem találkoztam meg ilyen lánnyal. Hihetetlen ez a kontrollmánia.

– Bridgette! – próbálom magam felé fordítani, hogy beszélni tudjak vele.

Süketnek tetteti magát, de nem hagyom annyiban, mert ezt a beszélgetést nem lehet megspórolni.

– Jól értem, hogy még sosem volt orgazmusod szex közben?

Bridgette fejéről lerepül a takaró, és a hátára fordul.

– Ezen még soha senki nem akadt fönn előtted – csattan fel mérgesen.

Nevetve megrázom a fejem. Valami oknál fogva hihetetlenül boldoggá tesz ez az infó. Úgy tűnik, korábban csupa önző seggfejjel volt dolga, de majd én megmutatom neki, miből maradt ki eddig.

Visszahúzza a fejére a takarót, és megint elfordul tőlem. Ahelyett, hogy a parancsát követve visszamennék a szobámba, felemelem a takaró szélét, és én is bebújok alá. Átkarolom Bridgette-et, és a tenyeremet a hasára téve közelebb húzom magamhoz. Konkrétan rám mordul.

– Hagyd abba, Warren! Hiszed vagy sem, én tökéletesen elégedett vagyok a nemi életemmel, és nincs rá szükségem, hogy te… Basszus!

A lába közé csúsztatom a kezem, mire a hisztiroham közepén elakad a szava. Az arcomat az övéhez simítom.

– Fogd be, Bridgette!

Nem mozdul. A hasára fordítom, rámászok, és a kezemmel leszorítom a karját, ahogy ő tette velem az előbb.

– Kérlek, ne ellenkezz velem – suttogom a fülébe. – Most én irányítok, és te azt teszed, amit mondok. – Megnyalom a fülét, mire libabőr fut végig a nyakán. – Megértetted?

Gyorsan kapkodja a levegőt. Szorosan behunyja a szemét, és bólint.

– Köszönöm.

Apró puszikkal elindulok lefelé a nyakán a vállához, majd le a hátán. Az egész teste megfeszül. A tudattól, hogy előttem még egy pasi keze sem okozott valódi gyönyört neki, megint feláll a farkam. Lenyúlok a combjához, és a kezemmel széttárom a lábát. Mosolyogva nézem, ahogy a párnába temeti az arcát. Még soha senkinek nem szolgáltatta ki magát ennyire, és nem adja meg nekem az örömöt, hogy lássam, mennyire élvezi az érintésemet.

Nem veszem le róla a szemem, miközben lassan felcsúsztatom két ujjamat a hüvelyébe. Várom a párnába fojtott nyögés hangját, de semmi. Kihúzom az ujjaimat, és ezúttal hárommal próbálkozom. Én is a párnájába fúrom a fejem, közvetlenül az arca mellett, hogy elcsípjek valami hangot, de hiába. Halkan felnevetek. Úgy tűnik, nagy fába vágtam a fejszémet.

A hátára fordítom Bridgette-et. Nem nyitja ki a szemét. Megfogom az állát, és a szájára tapasztom a szám. Hevesen csókolom, amíg végre ugyanazzal a hévvel visszacsókol. A hajamba markolva, hívogatón széttárja a lábát. Félrehúzom a bugyiját, és egy gyors mozdulattal belé hatolok. Nyögés szakad fel belőle. Úristen, még több ilyet akarok! Sokkal többet! De nincs rajtam gumi, és ez most amúgy sem rólam szól. Kihúzom magam belőle. Megfogom az egyik mellét, és a számba veszem a bimbóját. Lassú puszikkal learaszolok a hasa felé. Minél lejjebb érek, annál inkább megfeszül a teste. Érzem a habozását, és bár szétfeszít a türelmetlenség, muszáj meggyőződnöm róla, hogy nem haladok túl gyorsan. A merev izmai és a testtartása elárulja, mennyire ideges. A derekára teszem a kezem, és felnézek rá. Az alsó ajkát harapdálva, riadt tekintettel néz vissza rám.

– Még senkinek sem engedted ezt? – suttogom.

Kiengedi a fogai közül az ajkát, és megrázza a fejét.

– Nem szeretem – feleli.

– Honnan tudod?

Vállat von.

– Csak tudom.

Pár centivel lejjebb húzom a csípőjét az ágyon.

– A makacsságoddal csak ártasz magadnak.

Kicsit megemelem, és a lába közé hajtom a fejem, de villámgyorsan elhúzódik és felül.

– Ne! Nem akarom.

A csípőjénél fogva visszarántom.

– Dőlj hátra, és hunyd be a szemed!

Még mindig riadtan mered rám, és nem hajlandó hanyatt feküdni. A tenyeremre támaszkodva feltolom magam.

– Befejeznéd az ellenkezést, és elengednéd magad? Basszus, életed legjobb tíz perce várna rád, ha nem nehezítenéd meg ilyen rohadtul a dolgomat.

Tanácstalanul az ajkába harap, de végül engedelmesen hátradől, és leereszti a fejét a párnára. Diadalmas mosollyal újra a hasára tapasztom a szám. A köldök alól indulok, és lassan haladok lefelé egészen a bugyijáig. Az ujjamat a derékgumiba akasztva komótosan lehúzom a csípőjén, a combján, a bokáján, majd a földre dobom. Felemelem Bridgette lábát, és puszikkal árasztom el a bokáját, a vádliját, a térdhajlatát, a combját. Már csak centikre vagyok a céltól. Amint a szám a lába közé ér, megérzem a melegségét.

– Warren, ne… – tiltakozik, de a nyelvem máris akcióba lendül.

Bridgette nagyot kiáltva fellendíti a csípőjét az ágyról. Visszahúzom.

Egyszerre sós és édes odalent, és amint megérzem az ízét, már biztosan tudom, hogy életem végéig nem vágyom semmi másra.

Újra felkiált, és még mindig próbál elhúzódni tőlem.

– Mi… Istenem… Warren…

Nyalogatom, felfalom, a csupasz bőre minden egyes négyzetmilliméterét megízlelem. Ahogy a keze a hajamba túr, az ujjam vissza-csusszan a hüvelyébe. Miközben a számmal és az ujjammal kényeztetem, ő is felveszi a ritmust. Már nem akar ellökni magától, sőt, maga felé húzza az arcom, hogy gyorsítsak a tempón.

A keze a hajam után az ágytámlába markol, a combja a vállamra kulcsolódik. Tovább ujjazom, ő pedig remegő testtel a nevemet kiabálja. Addig kényeztetem, amíg a reszketés lecsillapodik, és a hangos nyögések halk sóhajokká szelídülnek.

Puszit nyomok a belső combjára, miközben kihúzom belőle az ujjam. Végigcsókolom a hasát, amíg a testem újra az övéhez simul. Szeretnék újra belé hatolni, és utána vele tölteni az éjszakát. Szeretném megcsókolni, de nem tudom, örülne-e neki. Vannak lányok, akik nem szeretnek orális szex után csókolózni, de a szám annyira vágyik az övére, hogy nem bírok magammal.

Úgy tűnik, ő is ugyanígy érez, mert habozás nélkül magához húzza az arcom. Majd szétfeszít a vágy, hogy újra megkaphassam. Csak az hozna megkönnyebbülést, ha megint benne lehetnék, ezért nem habozom sokáig.

Bridgette megemeli az ölét, és velem együtt mozog. Tudom, hogy le kéne állnom. Muszáj leállnom.

Nem értem, miért nem megy.

Még egy lánnyal sem voltam együtt gumi nélkül, de Bridgette elveszi az eszem. Darabokra zúzza a józan ítélőképességem, és csak arra tudok gondolni, mennyire jó vele. Meg arra, hogy gyorsan abba kéne hagynom.

Állj le, Warren! Állj le!

Nagy nehezen kihúzom magam belőle, és az arcomat a mellére simítva levegőért kapkodok.

Fáj. Úristen, de fáj! A másik szobában egy egész fióknyi koton vár, de nem hiszem, hogy időben eljutnék odáig. Bridgette magához húzza az arcom, és a száját az enyémre tapasztja. Lecsúsztatja a hátamon kezét, és a testemet a meleg testéhez szorítva jelzi, hogy mozogjak vele. Isteni érzés. Nem olyan jó, mint benne lenni, de ahogy hozzám dörgölőzik, az majdnem ugyanolyan gyönyört nyújt. Behunyom a szemem, és a nyakába temetkezve gyorsítok a tempón. Belemarkolok a hajába, és az arcát magam felé fordítva lenézek rá. Figyelem őt, miközben mindketten az újabb orgazmus felé közelítünk. Összerezzen, és érzem, ahogy a gyönyör első hulláma végigfut rajta.

– Warren! – suttogja. – Csókolj meg!

Megteszem. A számat az övére tapasztva elnyelem mindkettőnk nyögéseit. Miközben elmegyek, meleg nedvesség árad szét köztünk. Olyan szorosan ölelem, és olyan hévvel csókolom Bridgette-et, ahogy csak tudom.

Teljes súlyommal ránehezedem, mert képtelen vagyok megtartani a testem. A keze a nyakamról a matracra ernyed. Nincs erőm megszólalni, pedig szeretném elmondani neki, mennyire csodálatos, és milyen jó vele lenni. Elmondanám, milyen tökéletes a teste, és hogy mostantól az idők végezetéig uralkodhat felettem. De nem tudok beszélni. A szemem magától lecsukódik a gyönyörteli kimerültségtől.

***

– Warren!

Próbálom kinyitni a szemem, de nem megy. Vagy csak nem akarom. Még sosem aludtam ilyen mélyen, és nem tetszik, hogy kirángatnak belőle.

Bridgette a vállamnál fogva rázogat. Felemelem a fejem, és felé fordulok. Talán készen áll egy újabb menetre? Álmosan rámosolygok.

– Menj vissza a szobádba! – rugdos. – Horkolsz.

Megint lecsukódik a szemem, de azonnal kipattan, amikor Bridgette hideg lába a hasamba nyomódik. Minden erejét összeszedve próbál letaszigálni az ágyról.

– Tűnés! – mordul rám. – Nem tudok aludni.

Nagy nehezen feltápászkodom, és lenézek rá. A hasára fordul, felrázza a párnáját, és elterpeszkedik a matracon.

A fürdőn át visszaballagok a szobámba, és befekszem a saját ágyamba. Behunyom a szemem, és röpke három másodperc alatt el is alszom.

6.

MÉG ÉLETEMBEN NEM ALUDTAM OLYAN JÓL, MINT A MÚLT ÉJJEL. És bár Bridgette kirúgott az éjszaka közepén, mégis győztesnek érzem magam. Sőt, királynak.

Miután lezuhanyoztam és felöltöztem, kimegyek a konyhába Ridge-hez.

Éppen valami reggeliféleség nyomait takarítja el, ami meglep, mert egyikünk sem szokott reggel főzőcskézni. Aztán mindent megértek, amikor meglátom Maggie-t kilépni Ridge szobájából.

– Jó reggelt, Maggie! – mosolygok rá, mire gyanakvó pillantással végigmér.

– Mi ütött beléd? – kérdezi.

Ebben a pillanatban nyílik az ajtó, és Bridgette besétál a nappaliba. Amikor észrevesz bennünket, megtorpan.

– Jó reggelt, Bridgette – vigyorgok diadalmasan. – Jól aludtál?

Az önelégült arcom láttán elhúzza a száját.

– Kapd be, Warren!

Kimegy a konyhába, és kutatni kezd a frigóban valami kaja után. Megbabonázva figyelem minden mozdulatát, amíg Ridge vállon nem vereget.

– Lefeküdtél vele? – jeleli.

Ösztönösen megrázom a fejem.

– Nem. Talán. Nem is tudom. Véletlen volt.

Maggie és Ridge egyszerre felnevet. Ridge kézen fogja a barátnőjét, és a szobája felé húzza.

– Meneküljünk! – jeleli neki. – Nem akarok itt lenni, amikor Bridgette rádöbben, mekkora hülyeséget csinált.

Nézem, ahogy becsukják maguk mögött az ajtót, majd visszafordulok Bridgette felé. Gyanakvó tekintettel mered rám.

– Te elmondtad Ridge-nek, hogy szexeltünk?

Megint azon kapom magam, hogy a fejemet rázom.

– Már tudta. A múltkor elszóltam magam.

Bridgette oldalra dönti a fejét.

– Csak most éjjel keféltünk. Hogy mondhattad el neki, mielőtt még megtörtént volna?

– Volt egy megérzésem – vigyorgok.

Bridgette leereszti a fejét, aztán a plafonra irányítja a tekintetét.

– Tudtam, hogy rossz ötlet volt.

– A lehető legjobb ötlet volt – ellenkezem.

A tőle telhető legkomolyabban néz rám.

– Egyszeri alkalom volt, Warren.

– Igazából kétszeri – tartom fel két ujjamat.

Sokatmondó grimasszal jelzi, mennyire irritálom.

– Nem viccelek. Nem lesz több ilyen.

– Hál’ istennek – közelítek felé lassan. – Mert iszonyatos volt, nem igaz? Lerítt rólad, mennyire nem élvezed. – Tovább lépkedek felé, amíg már csak pár centi választ el minket egymástól. – Különösen annál a résznél szenvedtél, amikor a hátadon feküdtél, és a nyelvem…

A számra csapja a tenyerét, hogy elhallgattasson, és összeszűkült szemmel néz rám.

– Komolyan mondtam, Warren. Ez semmin sem változtat. Nem vagyunk egy pár, sőt, valószínűleg haza fogok hozni más pasikat. Jobb, ha felkészülsz.

Amint leveszi a számról a kezét, azonnal tiltakozom:

– Nem fogsz.

Kihívó tekintettel néz rám.

– De igen. Ezért figyelmeztettelek, hogy ne ragaszkodj hozzám túlságosan.

Haha! Szerinte ez ragaszkodás? Ha megint úgy mosolyog és nevet, mint a múlt éjjel, majd akkor megtudja, milyen tapadós tudok lenni.

– Ha azt akarod, hogy leszálljak rólad, azt könnyen elérheted – mondom. – Csak ne mosolyogj rám! – A füléhez hajtom a fejem, és belesúgok. – Ha nem mosolyogsz, nem akarok majd mindenféle csúnya dolgot csinálni veled. Mert gyönyörű a mosolyod, Bridgette.

Lassan elhúzódom tőle, és lenézek rá. Próbálja leplezni a szapora légzését, de engem nem ver át. Rávigyorgok, mire halvány mosoly jelenik meg az arcán. Az ujjammal megérintem a szája sarkát.

– Ne cukkolj! – figyelmeztetem.

A kezét a mellkasomra nyomva eltol magától, aztán felveszi az italát, és egy árva szó nélkül visszamegy a szobájába. A homlokomat a konyhaszekrény ajtajának támasztva nagyot sóhajtok. Mit műveltem? Mi a jó büdös francot műveltem magammal?

***

Ma mindkettőnknek szabadnapunk volt, és a tegnap éjjel és a ma reggeli kis közjáték után biztos voltam benne, hogy Bridgette záros határidőn belül letámad. Ezzel szemben egész nap levegőnek nézett. Az idő nagy részében a szobájában kuksolt, mintha itt sem lennék. Most este tizenegy van. Holnap korán kezdek a melóban, neki pedig órája lesz reggel, ezért a harmadik menetre vonatkozó reményeim kezdenek szertefoszlani. Az előbb még az ajtót is magára zárta zuhanyozáskor.

Az ágyam szélén ülve átpörgetem fejben a tegnap éjszaka eseményeit, azon tűnődve, mit ronthattam el. A végén arra jutok, hogy semmit. Mindent jól csináltam, és pont ez rémítette meg, mert nincs hozzászokva, hogy egy pasi irányítsa.

Nem szereti gyengének érezni magát. Egyértelműen kontrollmániás, de bennem emberére talált. Talán bűntudatot kéne éreznem emiatt, de inkább büszke vagyok magamra. Tetszik, hogy áttörtem a pajzsát, hogy végre kezdem kiismerni. És ami a hab a tortán: van egy olyan sejtésem, hogy vissza fog jönni repetáért. Talán nem ma, de valamikor biztosan, mert emberből van. Minden embernek megvan a maga gyengéje, és végre rájöttem az övére:

Én.

Bebújok a takaró alá, és behunyom a szemem, de már most érzem, hogy nem fogok tudni elaludni. Mintha a múlt éjjel valami éhséget ébresztett volna bennem, amit mostantól mindennap ki kell elégítenem ahhoz, hogy utána alhassak. Bárányokat és csillagokat számolok, ötéves koromban tanult bibliai idézeteket ismételgetek a fejemben, de semmi sem használ. Egy óra elteltével még mindig éber vagyok.

Vajon ő is ébren van?

Vajon beengedne, ha bekopognék hozzá?

Lerúgom magamról a takarót, és az ajtó felé indulok, de rögtön vissza is fordulok az éjjeliszekrényhez egy gumiért. Csak bokszeralsó van rajtam, ezért a derékgumiba csúsztatom a tasakot, és kinyitom az ajtót.

Cici.

Bridgette cicije.

Az orrom előtt.

A keze a levegőben, mint aki épp kopogni készült. Amikor meglát, éppolyan meglepettnek tűnik, mint én. Fekete csipke melltartót visel a világegyetem legapróbb bugyijával. Leereszti a karját, és vagy öt másodpercig némán meredünk egymásra, majd behúzom a szobámba, becsapom az ajtót, és nekidöntöm. A nyelve már a számban van, mielőtt még becsúsztathatnám a kezem a melltartója alá.

– Ebben szoktál aludni? – kérdezem, miközben lecsúsztatom a karján a pántokat.

– Igen – zihálja. Oldalra dönti a fejét, és a nyakamba fúrja az arcát. – Kivéve, amikor teljesen meztelen vagyok – teszi hozzá.

Nagyot nyögve az övéhez préselem a testem, készen arra, hogy a magamévá tegyem.

– Tetszik – suttogom.

Az ajtó felé fordítom, hogy háttal legyen nekem. Köré fonom a karom. Az egyik kezemmel megfogom a mellét, a másikat lecsúsztatom a fenekéhez. Tanga van rajta. Falatnyi, fekete csipketanga. Végigsimítom a fenekét, aztán az ujjaimat a vékony anyagba akasztva lehúzom a térdéig a bugyit. Amikor lecsúszik a bokájához, simán félrerúgja.

Hátulról rásimulok, és a hátát végigsimítva megfogom a derekát.

– Tenyerelj az ajtóra! – utasítom.

Nem mozdul azonnal. Érzem, hogy habozik. Tudom, hogy nem szívesen adja át megint az irányítást, de már késő. Azt elbukta, amikor megjelent a szobám előtt.

Figyelem, ahogy lassan az ajtóra tapasztja a tenyerét. Előrehajolok, félresöpröm a haját, és átvetem a vállán.

– Köszönöm – súgom a nyakába.

Magamhoz húzom a csípőjét, aztán leveszem a bokszeralsót, és kinyitom az óvszeres tasakot.

– Hajolj le egy kicsit!

Engedelmeskedik. Gyorsan tanul.

Belemarkolok a hajába, és kicsit meghúzom, hogy felemelje az arcát. Kéjesen felnyüszít, és a következő pillanatban már tövig benne is vagyok.

– Csináld újra azt a hangot! – suttogom.

Néma marad, ezért megint húzok egyet a haján. Csak kiszabadul az a gyönyörű, vágytól fűtött hang. Ahogy ki-be mozgok benne, újra és újra hallhatom. Ez már túl sok. Nem kéne állva csinálnunk, mert ez a hang teljesen megszédít. Az egyik kezemmel megszorítva a kezét megtámasztom magam, miközben kefélem. Valahányszor felnyüszít, mindig egy kicsit keményebben hatolok belé. Újra és újra feltör belőle a hang a nevemmel váltakozva. Már most látom, hogy úgy fogok aludni ma éjjel, mint a bunda.

Amikor érzem, hogy közeleg az orgazmus, kihúzom magam belőle, és magam felé fordítom. Miután megemelem, és a derekamra kulcsolom a lábát, simán visszacsusszanok belé. Fél kézzel a derekát fogom, a másikkal az ajtónak támaszkodom. A nyelvünk ádáz csatát vív, és közben lenyelek minden hangot, ami kijön a torkán.

Mindkét kezével a nyakamba kapaszkodik. Hátranyúlok, és előrehúzom az egyiket. A mellkasára nyomom a tenyerét, és lassan lecsúsztatom a hasán. A homlokomat az övére nyomom, és mélyen a szemébe nézek.

– Simogasd magad!

Elkerekedik a szeme. Megrázza a fejét. A kézfejére simítom a kezem, és lenézek a pontra, ahol a testünk találkozik. Pár centivel lejjebb vezetem a kezét, amíg az ujjai el nem érik a helyet, ahová szántam őket.

– Kérlek – nyögöm ki.

Muszáj megtámasztanom magam, ezért elveszem a kezem, és az ajtónak nyomom a feje mellett. A másik még mindig a derekán van, miközben lassan mozgok benne. A homlokunk még mindig összeér, de a szemem a kezére szegeződik, ahogy félénk, lassú, körkörös mozdulatokkal simogatja magát odalent.

– Úristen! – zihálok.

Egy darabig figyelem, majd amikor végre elengedi magát, a tekintetem visszatér az arcához. Lenézek rá, figyelem, ahogy a feje hátracsuklik az ajtónak. Behunyt szemmel, résnyire nyitott szájjal élvezi a kényeztetést. A szívem sürget, hogy csókoljam meg.

Ahogy a puha ajkához érek, halk nyögés szakad fel belőle. A nyelvem hegyével simogatom a száját, először a felső, majd az alsó ajkát. A nyögések egyre gyorsulnak, és minél erősebben nyomom a testét az ajtóhoz, annál inkább érzem a keze mozgását kettőnk között.

Hihetetlen, hogy ez valóság. Őrület, hogy ez a lány alig pár méterre lakik tőlem, és hajlandó odaadni magát nekem. Én vagyok a világ legnagyobb mázlistája.

Újra nyüszíteni kezd, de a szám ezúttal elnyeli a hangokat. Egyre közelebb hajtja hozzám a fejét csókra vágyva, de én túlságosan élvezem a látványt, ahogy behunyt szemmel, elnyílt szájjal, kitárt szívvel átadja magát a gyönyörnek. Nem akarom megcsókolni. Nyitva akarom tartani a szemem, hogy elkapjak minden pillanatot.

Abbahagyom a mozgást, és várom, hogy elélvezzen, mert ha kefélem, egy másodpercig sem bírom tovább.

Bridgette résnyire kinyitja a szemét, és kérdőn néz rám. A füléhez hajolok.

– Már közel jársz – suttogom. – Nézni akarlak.

Újra simogatni kezdi magát, én pedig magamba szívom minden egyes nyüszítését, nyögését és mozdulatát. Amikor a combizmai megfeszülnek a derekamon, két kézzel megragadom a csípőjét, és újra mozogni kezdek. A nyüszítései hangos nyögésekbe csapnak át, majd a nevemet kiáltozza, és tíz másodperc múlva remegve, lihegve kapaszkodunk egymásba. Az orgazmus végül egy közös sóhajba fullad.

Bridgette elernyed a karomban, és a mellkasomra hajtja a fejét. A tarkójára csúsztatom a tenyerem, és lágy puszit nyomok a feje búbjára. A következő egy percben próbálunk levegőhöz jutni. Amikor újra képes vagyok mozogni, lassan kihúzom magam belőle. Miután lábra áll, felnéz rám. Nem mosolyog, de a szeméből nyugalom sugárzik. Pontosan erre volt szüksége, ahogy nekem is.

– Köszönöm – szólal meg szenvtelenül.

– Szívesen – vigyorgok.

A szája szinte már mosolyra görbül, ezért gyorsan lehajtja a fejét, és átbújik a karom alatt. Bemegy a fürdőbe, és becsukja maga mögött az ajtót. Háttal a falnak dőlve lecsúszom a földre. A lábam most nem vinne el az ágyig. Ha nem kéne nekem is bejutnom a fürdőbe, itt a padlón el tudnék aludni.

7.

KŐKEMÉNY HÁROM HÉT.

Huszonegy éjszaka.

Több mint harmincszor szexeltünk.

Napközben viszont nem is szólunk egymáshoz.

Nem igazán értem ezt a nőt. Nem ismerem elég jól, hogy tudjam, mi kelti fel az érdeklődését, vagy épp mi hallgattatja el. Nem tudom, miért tesz úgy, mintha semmi közünk nem lenne egymáshoz, de végül is nem panaszkodom. Hülye lennék, amikor minden éjjel szexelhetek, és még csak udvarolnom sem kell érte. Ez minden férfi álma, csak az a baj, hogy én ennél egy kicsivel többre vágyom tőle. De amíg nem jutunk magasabb szintre, szívből remélem, hogy semmi és senki nem zavarja meg a viszonyunkat. Például egy új lakótárs. Ez a veszély sajnos egyre fenyegetőbbé válik most, hogy Brennan turnézni ment, és felszabadult a szobája. Hülyét kapnék, ha Bridgette nővére költözne be, pedig egy elcsípett telefonbeszélgetés alapján ez sem kizárt. Nem tudom, Ridge kit akar idehozni, de egy másik srácnak sem örülnék. Bár igyekszem lazán kezelni a Bridgette-tel való kapcsolatomat, ha meglátom, hogy egy másik pasi stíröli a fenekét abban a rövidnaciban, biztosan nem állok jót magamért. Általában nem vagyok az a verekedős típus, de Bridgette kihozza belőlem az állatot. Még egy kockát is simán felpofoznék, vagy bárkit, aki veszélyezteti azt, ami köztünk van.

Ezért nem bírom most levenni a szemem a kanapéról. Valaki fekszik rajta. Szerintem egy lány, mert a fejére húzott párna alól szőke tincsek kandikálnak ki, de lehet akár egy hosszú hajú srác is. Egy potenciális hímnemű lakótárs, akit a hátam közepére sem kívánok. Csak bámulom a kanapét, várva, hogy az a valaki végre felébredjen. Úgy csattogok a konyhában, hogy attól a holtak is feltámadnának, de ő nem mozdul. Töltök magamnak egy tál gabonapelyhet, és beviszem a nappaliba. Mivel a betolakodó a kedvenc reggelizőhelyemen fekszik, letelepszem a földre pont vele szemben, és olyan hangosan ropogtatok, ahogy csak tudok.

Ki lehet ez? Talán Bridgette egyik barátja?

Nem. Bridgette nem hozott haza senkit tegnap éjjel. Tudom, mert munka után én vettem fel, egyenesen hazajöttünk, és rögtön az ágyamban kötöttünk ki. Ha jobban belegondolok, fel sem kapcsoltuk a villanyt a nappaliban, szóval ez a valaki már akkor itt lehetett, csak éppen nem vettük észre.

A francba! Mennyire lehettünk hangosak? Ridge mellett sosem kellett emiatt aggódnunk.

Nyögés hallatszik a párna alól. Ahogy a kanapéfoglaló felém fordul, már látom, hogy lány. Tovább eszegetem a reggelimet a padlón. Amikor kinyitja a szemét, letámadom.

– Ki vagy te, és miért fekszel a kanapémon?

A hangomtól összerezzen. Felemeli a párnát, és a fejét kissé hátrahúzva a szemembe néz. Majdnem elröhögöm magam, mert valaki alkoholos filccel egy Valaki a homlokodra írt feliratot pingált az arcára. Valószínűleg Ridge volt az. Próbálom nem lebuktatni, ezért inkább a csaj szemébe nézek.

– Te vagy az új lakótárs? – kérdezem teli szájjal.

Megrázza a fejét.

– Nem. Én Ridge egyik barátja vagyok.

Hm. Erre nem számítottam.

– Ridge-nek csak egy barátja van, és az én vagyok.

A csaj elhúzza a száját, és felül. Elég helyeske. Szép munka, Ridge.

– Féltékeny vagy? – cukkol, és ásítva nyújtózkodik.

– Mi a vezetékneve? – szegezem neki a kérdést.

– Kié?

– A jó barátodé, Ridge-é.

Nagyot sóhajtva visszahanyatlik a párnára.

– Gőzöm sincs Ridge vezetéknevéről. A középső nevét sem tudom. Csak annyit tudok róla, hogy brutál jobbegyenest tud bevinni. És csak azért alszom a kanapétokon, mert a pasim, akivel már két éve jártam, úgy döntött, hogy jó poén lenne kefélgetni a lakótársamat, és ezt nem volt kedvem végigasszisztálni.

Bírom a csajt. Méltó ellenfél lenne Bridgette-nek. Mármint nem az értem való harcban, csak éppen Bridgette elég undok nőszemély, és nem sokan mernének szembeszállni vele. Ebből még valami jó is kisülhet.

– A vezetékneve Lawson. Középső neve nincs – világosítom fel.

Bridgette ajtaja kinyílik. Megfordulok és ránézek. Még mindig a tegnap éjjel elcsórt bokszeralsóm van rajta, de a saját pólóját vette fel hozzá. Állati jól néz ki.

– Jó reggelt, Bridgette! Jól aludtál?

– Kapd be, Warren! – forgatja a szemét.

Ez Bridgette-nyelven azt jelenti: Igen, Warren. Hála neked, úgy aludtam, mint egy csecsemő.

– Ő Bridgette – fordulok vissza a kanapén fekvő lány felé. – Nappal úgy tesz, mintha rühellne, de éjszaka egyszerűen imád.

A lány nevet, és olyan képet vág, mint aki egy szavamat sem hiszi.

– Baszki! – kiált fel Bridgette, és a pultba kapaszkodik, hogy el ne essen. – A rohadt életbe! – Belerúg a konyhapult mellett heverő egyik bőröndbe. – Mondd meg a kis barátnődnek, hogy ha itt akar maradni, hordja be a vackait a szobájába!

Az én kis barátnőmnek? Elkerekedett szemmel nézek a kanapéfoglalóra. Úgy tűnik, Bridgette máris fúj rá. Újabb ok, amiért be kell költöztetnem hozzánk ezt a csajt. Imádom a dühös Bridgette-et. Emellett lefogadom, hogy a féltékeny Bridgette sokkal odaadóbb a magabiztos Bridgette-nél, ami még hasznomra válhat. Felé fordulok.

– Nem vagyok a csicskád. Mondd meg neki te!

Bridgette a lányra néz, aztán a bőröndre mutat, amin az előbb majdnem átesett.

– VIDD… KI… A… VACKAIDAT… A… KONYHÁBÓL! – kiabálja, majd visszacsattog a szobájába.

Lassan visszafordítom a fejem a csaj felé.

– Miért gondolja, hogy süket vagy?

Vállat von.

– Passz. Tegnap este valamiért a fejébe vette, hogy nem hallom, és azóta még nem világosítottam fel.

Nevetek. Tökéletes átverés, és még csak gondolkodnom sem kellett rajta.

– Ez király! – lelkendezem. – Van házillatod?

Megrázza a fejét.

– Pornóellenes vagy?

– Maga a pornó nem zavar, de nem szerepelnék benne.

Bólintok. Nem is baj. Így legalább nem kell dupla adag pornót végignéznem miatta.

– Vannak idegesítő barátaid?

– A legjobb barátnőm egy kétszínű ribanc, ezért már nem állok szóba vele.

– Hogy állsz a zuhanyozással?

Nevet.

– Napi egyszer tusolok, de nagy ritkán teljesen kihagyom. Negyedóránál sosem vagyok bent tovább.

– Főzöl?

– Csak ha megéhezem.

– Takarítasz magad után?

– Nálad valószínűleg tisztább vagyok – sandít a pólómra, amit többször is szalvétaként használtam a beszélgetésünk alatt.

– Szoktál diszkózenét hallgatni?

– Inkább ennék szögesdrótot.

Tökéletes.

– Hát jó. Nem bánom, itt maradhatsz – jelentem ki.

A lány felegyenesedik, és felhúzza a lábát a kanapéra.

– Nem is tudtam, hogy ez egy interjú.

A bőröndjeire nézek, aztán vissza rá. A legtöbben nem utazgatnak ennyi cekkerrel, és ha kérót keres, jobb lenne mielőbb beköltöztetni. Így legalább bebiztosítom, hogy az új lakótársnak ne legyen töke.

– Látszik, hogy kell neked egy hely, nekünk pedig van egy üres szobánk. Ha nem költözöl be, Bridgette a nyakunkra hozza a nővérét, arra meg aztán végképp semmi szükségünk Ridge-dzsel.

– Nem maradhatok itt – rázza a fejét.

– Miért nem? Úgyis egész nap lakás után kajtatnál. Mi a baj ezzel? Még csak nem is kell messzire menned érte.

Ridge ajtaja kinyílik, mire a lány szeme elkerekedik, mint aki zavarban van. Ez alapvetően nem jó jel, de Ridge annyira odavan Maggie-ért, hogy az új lakótárs nem jelenthet kockázatot. Rákacsintok, felállok, és elindulok a konyha felé a gabonapelyhes tálkámmal. Séta közben egyszerre beszélek és jelelek.

– Találkoztál már az új lakótársunkkal? – kérdezem Ridge-t.

A lányra sandít, aztán vissza rám.

– Igen – jeleli. – Kell neki egy hely, úgyhogy azt hiszem, odaadom neki Brennan szobáját. Vagy megkaphatja a tiédet, te meg Brennanét, és akkor egyikünknek sem kell egy csajjal osztozni a fürdőn.

Megrázom a fejem.

– Nem választhatsz el Bridgette-től. Nem mondok le a fürdőszobai szexről.

– Szánalmas vagy – csóválja a fejét Ridge, és visszamegy a szobájába.

Az új lakótársunk felé fordulok.

– Mit mondott? – kérdezi idegesen.

– Pontosan azt, amit gondoltam – felelem.

Beugrom a szobámba a kulcsaimért, és közben bekukkantok a fürdőbe. Bridgette a mosdókagylónál áll. Bemegyek, és gyors puszit nyomok az arcára. Próbál ellökni magától, de közben mosoly bujkál az ajkán. A mosdókagyló mellett fekete alkoholos filctoll hever. Felveszem, és gyanakodva méregetem Bridgette-et, aki nevetve vállat von. Nem néztem volna ki belőle ilyesmit, de a poharas trükk és az alkoholos filc után kezdek rájönni, hogy emberemre találtam benne. Legalább az új lakótárs időben megtanulja a házirendet.

Becsukom a fürdőszobaajtót, és visszamegyek a nappaliba.

– Azt mondta, hogy ti ketten már megegyeztetek. Most megyek dolgozni. Az ott a te szobád, ha be akarnál pakolni – mutatok Brennan szobája felé. – Brennan cuccait csak szórd be a sarokba!

Kilépek a lakásból, de az ajtóból visszafordulok.

– Ó! Hogy is hívnak?

– Sydney.

– Hát akkor, Sydney… isten hozott a világ legfurább lakóközösségében.

Becsukom magam mögött az ajtót. Van bennem némi bűntudat, amiért kissé önző módon rendeztem le a szobatárskérdést, de semmit sem bánok. Most komolyan. Nemcsak azt értem el, hogy az új lakótárs ne mozdulhasson rá Bridgette-re, de még a csapatdinamikát is sikerült felráznom. Ridge és én mostantól élő adásban figyelhetjük két csaj vetélkedését – ennél királyabb felállást el sem tudnék képzelni.

8.

– SZÓVAL MI A PÁLYA AZ ÚJ LAKÓTÁRSSAL? – jelelem Ridge-nek, miután beléptem az ajtón.

– Ő is a házban lakik. Megcsalta a pasija, és kellett neki egy hely.

Odamegyek az asztalhoz, és kihúzok magamnak is egy széket.

– Még itt van? – kérdezem.

Ridge felnéz a laptopjából, és bólint.

– Igen, és egypár hétig még marad is. Nem gond?

Valami nem stimmel Ridge-dzsel. Ha az ember gyerekkora óta ismer valakit, azon minden apró változást azonnal észrevesz. Ez a Sydney nyugtalanná teszi, és nem tudom, miért.

– Maggie-t nem zavarja a dolog? – kérdezem.

Ridge gyorsan visszafordítja a tekintetét a laptopra, és megrázza a fejét. Hátratolom a székem, és az ajtó felé sandítok, hogy lássam, Bridgette cipője a szokott helyén van-e. Nincs. Megveregetem Ridge vállát.

– Hol van Bridgette? – jelelem.

Felegyenesedik a széken.

– Elment – feleli.

– Hová?

Vállat von.

– Biztos, hogy tudni akarod? Mert nem fog tetszeni a válasz.

Visszaülök a helyemre.

– Naná, hogy tudni akarom. Hová ment?

Ridge hátradől és felsóhajt.

– Valami srác jött érte úgy három órája. Vele ment el.

– Elment vele? – jelelem. – Mármint randira?

Ridge bólint.

Hirtelen szeretnék behúzni neki egyet, pedig tudom, hogy nem tehet semmiről. Felállok, és betolom a széket az asztal alá. Bridgette randizik. Baszki, egy másik pasival van. A rohadt életbe! Miért nem fektettem le szabályokat? Miért nem tiltottam meg neki, hogy randizzon másokkal? Mi van, ha hazahozza a fickót? Simán kinézem belőle, amilyen szemét tud lenni.

Felkapom a kulcsaimat, és szólok Ridge-nek, hogy elugrom pár percre. Megoldom ezt a helyzetet.

Valahogy.

***

Két órával később a kanapén ülök, amikor nyílik a bejárati ajtó.

Ahogy sejtettem, Bridgette nincs egyedül. Egy srác követi, az én ízlésemnek túlságosan közelről. Miközben kibújnak a cipőjükből, a srác Bridgette hátára teszi a kezét.

– Szia, Warren! – fordul felém Bridgette, majd rám mutat. – Guy, ez itt Warren. Warren, ez itt Guy.

Jól megnézem magamnak a pasit. Tetőtől talpig végigmérem ezt a száznyolcvan centis, metroszexuális kretént.

– Tényleg Guynak hívnak? – kérdezem.

Nem válaszol. Ahogy Bridgette-re néz, látom rajta, hogy feszeng. Nyilván nem számított rá, hogy a lakásba belépve egy srácot talál a kanapén. Hát, ha még tudná, hogy alig huszonnégy órája mit műveltem a nőjével pont ezen a szent helyen.

– Warren! – szólal meg Bridgette émelyítő álkedvességgel. – Magunkra hagynál minket?

Jelentőségteljesen a szobám felé sandít, jelezve, hogy húzzam meg magam odabent, amíg ő a nappalimban enyeleg Guyjal. Összehúzott szemmel nézek rá. Szándékosan provokál. Ez egy teszt, és feltett szándékom, hogy átmegyek rajta.

– Hát persze – mosolygok.

Felállok, és Guyhoz lépek.

– Örvendek – nyújtok kezet.

A srác mosolyog. A vonásai ellazulnak, amikor látja, hogy nem akarom kinyírni.

– Jó mulatást, gyerekek. Nyitva hagyom a fürdő ajtaját, ha valamelyikőtök használni szeretné – ültetek bogarat Guy fülébe.

Légyszi, engedd ki a fürdőbe! Kérlek!

Bridgette-nek szöget üt a fejébe az utolsó mondatom. Gyanakodva figyeli, ahogy bemegyek a szobámba. Becsukom az ajtót, de nem mozdulok mellőle. Egyetlen hangfoszlányt sem akarok elszalasztani. Ha Bridgette tesztelni vagy kínozni akar egy másik sráccal, számíthat rá, hogy kihallgatom a beszélgetésüket.

Negyedórán át az ajtóra tapasztom a fülem. A srác egyfolytában arról áradozik, mi mindenben jó.

Baseballban.

Fociban.

Teniszben.

Kvízekben. (Bridgette-nek konkrétan kérdezgetnie kell.)

A munkában. (Üzletkötő. Nyilván abból is a legjobb. Az utóbbi négy negyedévben ő tartja az eladási rekordot.)

Természetesen világutazó.

Természetesen beszél franciául.

Bridgette már négyszer ásított az izgalmas beszélgetés alatt. Szerintem ez a kis műsor, amit nekem talált ki, számára lassan unalmasabbá válik, mint számomra.

– Használhatnám a mosdót? – kérdezi Guy.

Végre!

Pár másodperccel később hallom, ahogy csukódik a fürdő ajtaja. Azonnal a konyhában termek. Bridgette a kanapén ül, lábát a dohányzóasztalra támasztva.

– Látom, halálra unod magad – jegyzem meg.

– Nagyon érdekes fiú – feleli műmosollyal. – Olyan jól érzem magam, hogy talán itt tartom éjszakára.

Mosolygok, mert tudom, hogy nem fog összejönni.

– Nem akar majd itt maradni – világosítom fel. – Sőt… – Lenézek a csuklómra, és megütögetem. – Lefogadom, hogy lelép, amint kijön onnan.

Bridgette felegyenesedik a kanapén, aztán villámgyorsan talpra szökken. Hozzám lép, és a mellkasomnak nyomja a mutatóujját.

– Mit műveltél, Warren?

Nyílik a fürdő ajtaja, és megjelenik Guy. Bridgette bosszantó műmosolyt villant rá.

– Bemegyünk a szobámba? – indul felé.

A srác felém sandít, mire gyorsan megrázom a fejem. Botor módon azt hiszi, hogy figyelmeztetni próbálom, mint férfi a férfit. Látom rajta, hogy a fürdőben elhelyezett elrettentő tárgyak megtették a hatásukat.

Az ajtóra pillant, aztán vissza Bridgette-re.

– Most már mennem kell – mondja. – Majd felhívlak.

A következő pár másodpercben a világ legfurcsább jelenete játszódik le. Guy kezet nyújt Bridgette-nek, aki megölelné, mire a srác riadt tekintettel visszakozik attól félve, hogy Bridgette meg akarja csókolni, majd gyorsan megkerüli, és az ajtóhoz rohan.

– Örülök, hogy megismertelek, Warren. Majd hívlak, Bridgette.

– Azzal eltűnik.

Bridgette lassan felém fordul. A szemében gyilkos fény villan. Félek, hogy tényleg nekem ugrik. Letörlöm a vigyort a képemről, és elindulok a szobám felé.

– Jó éjt, Bridgette!

Szép próbálkozás volt, kislány. Igazán szép.

***

– A rohadt életbe!

Kicsapódik a szobám ajtaja, és Bridgette egyenesen az ágyamhoz csattog. Éppen tanultam, de gyorsan félredobom a könyveket, amint közelíteni kezd felém. Felugrik az ágyra, és felemelt kézzel fölém lép. Csak akkor veszem észre, hogy van nála valami, amikor egy tubusból krém placcsan a fejemre.

– Aranyérkenőcs? – üvölti.

Félredobja a tubust, és egy másikat húz elő a hóna alól.

– Szemölcseltávolító?

Ennek a tartalma a párnámon végzi. Próbálom a takarómmal védeni a fejem, de mindenhová jut a krémből. Kihúzom alóla a lábát, mire a matracra esik, és rugdalózva dobálni kezd a tubusokkal.

– Herpeszkenőcs?

Ezt egyenesen az arcomba nyomja.

– Nem hiszem el, hogy ilyenekkel pakoltad tele a fürdőt! Basszus, Warren, úgy viselkedsz, mint egy hülyegyerek. Egy féltékeny hülyegyerek.

Kifeszegetem a tubusokat a kezéből, a hátára fordítom, és mindkét karját a matrachoz szegezem.

– Akkora seggfej vagy! – kiabálja.

Alig bírom lefogni.

– Ha én seggfej vagyok, akkor te meg egy számító, szívtelen lotyó.

Morogva próbál kiszabadulni a szorításomból, de erősen tartom. Viszont igyekszem higgadt hangnemben folytatni a mondandómat.

– Mire volt ez jó, hm? Minek hoztad ide azt a srácot? – kérdezem.

Egy pillanatra abbahagyja a ficánkolást, és rám vigyorog. Dühít a tudat, hogy szórakoztatja a féltékenységem. Miközben egy kézzel lefogom a két csuklóját, a másikkal felveszem a feje mellől az egyik kenőcsöt, és a kupakot felpattintva az egészet a hajába nyomom. Csapkod és vergődik alattam. Úristen, de haragszom rá!

Miért csinálta ezt?

Az állát megragadva magam felé fordítom az arcát. Amikor rájön, hogy nem győzhet le, elernyed a testem alatt. A mellkasa fel-alá jár, ahogy kapkodja a levegőt. A szeméből gyilkos düh sugárzik. Gőzöm sincs, mit pattog, amikor ő akart kicseszni velem.

A homlokom az övéhez simítva behunyom a szemem.

– Miért? – kérdezem lihegve.

Nincs válasz.

– Miért kellett idehoznod?

Bridgette sóhajtva elfordítja a fejét. Hátrébb húzódom, és lenézek rá. Most mintha a harag helyett fájdalom ülne ki az arcára. Halkan válaszol:

– Miért hagytad, hogy egy másik lány beköltözzön ide?

Tudom, hogy nehéz volt ezt kimondania, mert ezzel elárulta, hogy neki sem mindegy. Ezek szerint nem csak én féltem attól, hogy egy új lakótárs közénk állhat. Fél, hogy lecserélem. Fél, hogy Sydney veszélyt jelenthet, ezért ő akarta bevinni az első ütést.

– Félsz, hogy megváltoznak köztünk a dolgok, mert egy másik lány beköltözött? – kérdezem.

A távolba réved a vállam fölött, mint aki nem akar a szemembe nézni. Megint az állánál fogva fordítom magam felé.

– Ezért hoztad ide azt a pasit?

Résnyire húzza a szemét, és összepréseli a száját. Nem akarja bevallani, hogy fájdalmat okoztam neki.

– Csak mondd ki! – kérlelem.

Hallanom kell. Csak ismerje be, hogy azért hozta ide azt a fickót, mert félt és megbántódott. Vallja be, hogy van szíve, ami legalább néha értem dobog.

Mivel nem teszi meg, megteszem helyette én.

– Sohasem engedtél olyan közel magadhoz valakit, hogy a hiánya fájdalmat okozhasson. De ha én elhagynálak, az fájna, ezért inkább te akartál megsebezni először. – A füléhez viszem a szám, úgy suttogom: – Sikerült. Pokolian fájt, amikor megláttalak vele. De én nem megyek sehová, és nem érdekel senki más rajtad kívül. Úgyhogy a kis színjátékod visszafelé sült el, mert mostantól csak egyetlen pasit hozhatsz haza: azt, amelyik már itt lakik. – Lassan hátrahúzom a fejem, és a szemébe nézek. – Világos?

Nem is Bridgette lenne, ha válaszolna, de közben tudom, hogy a hallgatása beleegyezés. Belátja, hogy igazam van, és gondolatban bólint.

Most sokkal nehezebben veszi a levegőt, mint korábban, és szerintem én is, mert úgy érzem, mintha a tüdőm kezdene cserben hagyni.

Akárhogy próbálok, nem tudok lélegezni, mert most a csókjára van szükségem. Az ő levegőjét akarom beszívni.

Miközben a szájára tapadok, olyan birtoklási vágy tör rám, amilyet még sohasem tapasztaltam. Olyan hevesen csókolom, hogy közben még azt is elfelejtem, mennyire haragszom rá. A nyelvem a szájába csusszan, ahol hasonlóan heves fogadtatásban részesül. Bridgette megfogja az arcom, és közelebb húz magához. Ebben a csókban jobban érzem őt, mint eddig bármikor. Eddig ez a legistenibb csókolózásunk, talán mert most először valódi érzelmek bújnak meg benne.

A legjobb csók egyben a legrövidebb is. Bridgette ellök magától, kiugrik az ágyból, kirohan a szobámból, és már el is tűnik a szemem elől. Becsapódik mögötte a fürdő ajtaja. A hátamra gördülve a plafonra meredek.

Annyira összezavar! Őrület, mennyire kiszámíthatatlan. Sohasem vágytam ilyen lányra, de közben ő minden, amire szükségem van.

Hallom, ahogy megnyitja a zuhanyt. Rögtön felkelek, és utánaeredek. Nagyot dobban a szívem, amikor rájövök, hogy nem zárta magára az ajtót. Azt akarja, hogy kövessem, de hogy odabent mit vár tőlem, az rejtély. Keféljem meg a zuhany alatt? Kérjek tőle bocsánatot? Beszélgetni szeretne?

Passz. Nála sosem lehet tudni. Így hát a szokásos módszerhez folyamodom: megvárom, amíg megmutatja, mire vágyik. Bemegyek a fürdőbe, és egy törülközővel törölgetni kezdem a hajamról a rohadt kenőcsöket. Miután nagyjából megtisztogattam magam, lehajtom a vécétetőt, és ráülök. Hallgatom, ahogy Bridgette zuhanyozik. Tudom, hogy észrevett, de egy szót sem szól. Most még a sértéseit is szívesebben venném, mint ezt a fojtogató csöndet. Előredőlök, és a két térdem közé szorítom a kezem.

– Ez megijeszt, Bridgette? – szólalok meg.

Tudom, hogy hall, de nem válaszol. Ez igent jelent.

Az arcomat a kezembe temetve próbálom megőrizni a hidegvérem. Ő így fejezi ki magát. Nem ismer más módot. Valahogy huszonkét év alatt nem tanult meg sem szeretni, sem normálisan kommunikálni. Nem az ő hibája.

– Voltál már szerelmes korábban?

Ez egy elég általános kérdés, de ezt az utat választom. Ha konkrétan rákérdezek, hogy belém tudna-e szeretni, még felhúzná magát. A zuhanyfüggöny mögül lemondó sóhaj hallatszik.

– Szerintem csak az tud szeretni, akit már szerettek valaha – feleli halkan. – Szóval azt hiszem, nemmel kell válaszolnom.

Összerezzenek. Nem számítottam ilyen végtelenül szomorú reakcióra.

– Ezt nem gondolhatod komolyan, Bridgette.

Nem szól semmit.

– Anyukád nyilván szeretett – próbálkozom.

– Az anyám hat hónapos koromban lepasszolt a nagyinak.

– De ő biztosan szeretett.

Halk, szomorkás nevetés a válasz.

– Biztos, de annyira nem, hogy egy évnél tovább bírja velem. Meghalt. Utána a nagynénémhez kerültem, aki az elejétől fogva kimutatta, mennyire utál. A nagybátyám viszont szeretett, csak épp nem a jó értelemben.

Behunyom a szemem, és próbálom megemészteni a rám zúduló infókat. Brennan nem viccelt, amikor azt mondta, hogy Bridgette-nek kemény élete volt. És mindezt olyan szenvtelenül adja elő, mint aki már beletörődött a sorsába. Düh és szomorúság kavarog bennem.

– Bridgette…

– Nem számít. Megbirkóztam a dolgokkal a magam módján. Nekem ez így működik, és nem kellesz sem te, sem más, hogy kielemezzen vagy megmentsen. Vagyok, aki vagyok. Már elfogadtam.

Befogom a szám, és nem próbálok tanácsot adni neki. Amúgy sem tudnék mit mondani. Szinte szégyellem tovább faggatni egy ilyen fájdalmas vallomás után, de ki tudja, mikor lesz újra alkalmam látni ezt az oldalát. Nagyon nehezen nyílik meg, és most már értem is, miért. Nincs is kinek megnyílnia, ezért talán ez neki az első igazi alkalom.

– Mi van a nővéreddel?

Bridgette felsóhajt.

– Nem is az igazi nővérem. Mostohatestvérek vagyunk, és nem együtt nőttünk fel.

Most kéne abbahagynom a kérdezősködést, de nem megy. A tény, hogy talán még sohasem mondta ki és nem is hallotta a „szeretlek” szót, sokkal jobban megérint, mint valaha hittem volna.

– Biztosan volt már pasid, aki szerelmes volt beléd.

Szomorú nevetés tör fel belőle, amit egy még szívfacsaróbb sóhaj követ.

– Ha egész éjjel ilyen kérdésekkel akarsz nyaggatni, akkor inkább a dugást választanám.

A számra tapasztom a kezem. A szavaival mintha kést forgatna a szívemben. Nem lehet ennyire megtört. Senki sem lehet ennyire brutálisan magányos. Vagy mégis?

– És te szerettél már valakit, Bridgette?

Hallgat. Amikor végre megszólal, a hangja milliónyi kis szilánkra töri a csöndet.

– Seggfejekbe nehéz beleszeretni, Warren.

Ez a lány túl sokszor csalódott már életében.

Felállok, és elhúzom a zuhanyfüggönyt. Bridgette a vízsugár alatt áll, az arcán fekete szempillafesték csordogál.

– Talán még nem találkoztál a megfelelő seggfejjel.

A könnyei közt nevetés robban ki belőle. A szeme szomorú, de közben hálásan mosolyog, és most először végre teljesen meztelen. Nehéz lehet a kezembe adnia a szívét abban reménykedve, hogy nem töröm össze. Szinte biztos vagyok benne, hogy még soha senki előtt nem volt ilyen sebezhető. Legalábbis egyetlen pasi előtt sem.

Belépek mellé. Döbbenten figyeli, ahogy a ruháim egy pillanat alatt csuromvizesek lesznek. A kezembe veszem az arcát, és megcsókolom.

Nem kapkodok.

Nem heveskedem.

Nem támadom le.

Gyengéd vagyok vele. Szeretném, ha megkapná azt az élményt, amit egy másik ember karjában érdemel. Megérdemli, hogy gyönyörűnek, fontosnak érezze magát. Megérdemli a törődést, a tiszteletet. Megérdemli, hogy legalább egyvalaki pontosan olyannak szeresse, amilyen.

Megérdemli, hogy megtudja, én mit érzek iránta, mert én pont ezt érzem. Sőt, talán még ennél is többet.

9.

A ZUHANYZÓS JELENET ÓTA megváltoztak köztünk a dolgok. Persze nem arról van szó, hogy Bridgette varázsütésre más lett, és mostanában kedves velem napközben. Valójában szinte állandóan undok továbbra is. Plusz még mindig siketnek hiszi Sydney-t. Hihetetlen, hogy egy átverés ilyen sokáig kitartson, és még mindig őrülten élvezem a helyzetet.

Az igazi változás éjszaka mutatkozik meg.

Teljesen más lett köztünk a szex. Lassabban csináljuk, több szemkontaktussal, sokkal több előjátékkal és sokkal több csókkal. Rengeteg csók csattan, és nemcsak a szánkon. Most már mindenhol megcsókol. Lassan, komótosan csinálja, és látom, hogy élvezi.

A szex utáni ölelkezés még mindig tabu, és azt sem hagyja, hogy vele aludjak, mégis más az egész.

Akkor ott a zuhany alatt leomlott köztünk egy fal. Tudom, hogy minden éjjel az ágyban ad nekem magából egy darabot, amit előttem még senki sem látott, és nekem ennyi elég a boldogsághoz.

Remélem, a mai nap nem tesz tönkre mindent.

Mindketten szabadok vagyunk, ami az iskola és a meló mellett nem gyakran fordul elő. Van pár elintéznivalóm, és elhívtam Bridgette-et, hogy tartson velem. Ez kicsit furán veszi ki magát, mert bár hónapok óta együtt töltjük az éjszakákat, egyetlen szexmentes közös programunk sem volt még.

Talán randira kéne hívnom egyszer. Tudom, hogy ő nem egy átlagos lány, de biztos van pár csajos dolog, amit szeret. Például randizni. Viszont még egyszer sem utalt rá, hogy szívesen elmenne velem valahová, én pedig félek megkérdezni. A jelenlegi felállás mindkettőnk számára tökéletes, és a randizgatás talán bezavarna.

Ez a nappali randikra is vonatkozik, mint amilyen a mai. Amire most készülünk.

A francba!

– Szóval… – szólal meg Sydney mellettem a kanapén.

Természetesen megint pornót nézek, mert Bridgette azóta sem hajlandó elárulni a film címét, amiben szerepelt. Sydney-t nem zavarja a műsor. Teljesen belemerül a házi feladatába, mit sem törődve a belső vívódásommal azzal kapcsolatban, hogy talán elhívtam Bridgette-et egy napközbeni ügyintézés randira.

– Mi a helyzet Bridgette-tel? – kérdezi.

Felé sandítok. A könyvét bújja, és közben jegyzetel.

– Mire gondolsz?

Vállat von.

– Annyira… gonosz.

Nevetek, mert igaza van. Bridgette tényleg rémes tud lenni néha.

– Nem tehet róla, kemény élete volt – felelem.

– Ridge-nek is, mégsem harapja le a fejét mindenkinek, aki hozzá szól.

– Mert siket. Fizikailag képtelen kiabálni.

Sydney rám néz, nevetve grimaszol, és könyökkel oldalba bök.

Bridgette ebben a pillanatban lép ki a szobájából, és gyanakvó pillantást vet Sydney-re. Rossz érzés, hogy még mindig azt hiszi, lehet köztünk valami. Bírom Sydney-t, de van egy olyan érzésem, hogy ha akarnék tőle valamit, Ridge akkor sem engedne a közelébe. Ami azért aggasztó, mert ő Maggie-vel van. De jelenleg nem tudok másnak a problémáival foglalkozni, mert a sajátom éppen villámokat szór a szemével.

– Mondd, hogy nem hívtad el a kis barátnődet is! – sandít Sydney felé.

Syd állati jó ebben a szívatásban. Arcizma sem rándul, amikor Bridgette róla beszél. Simán úgy tesz, mintha nem hallaná. Lefogadom, hogy még jó darabig nem fogja lebuktatni magát, mert könnyebb neki így, hogy nem kell beszélgetnie Bridgette-tel.

– Nem tud jönni, más programja van – állok fel a kanapéról.

Bridgette elfordul, és minden figyelmét a vállára vetett retiküljére irányítja. Odamegyek hozzá, és hátulról átölelem.

– Viccelek – súgom a fülébe. – Csak téged hívtalak. Senki mással nem akarok ügyeket intézni.

Bridgette a homlokomra nyomja a kezét, és eltol magától.

– Ha ezt akarod csinálni, inkább itthon maradok.

Hátralépek.

– Mit?

– Hát ezt – mutat rám. – Tapi, csókolózás, nyilvános nyáladzás. Undorító.

Miközben az ajtóhoz megy, én a szívemhez kapom a kezem, és fájdalmas grimasszal Sydney-re nézek.

– Sok szerencsét! – tátogja.

Már a kocsiban ülünk, amikor Bridgette újra megszólal:

– Hová megyünk először? Majd be kell ugranom a Walgreensbe.

– A tesómnál kezdünk, aztán bank, aztán Walgreens, aztán ebéd, és utána haza.

– Várj csak! Mit mondtál? – lendíti a levegőbe a mutatóujját.

– A tesómnál kezdünk, aztán bank…

– Mi a francnak viszel el a testvéredhez? Nem akarok találkozni vele. Mi nem vagyunk olyan pár.

A szememet forgatva megragadom a hadonászó kezét.

– Nem a barátnőmként viszlek oda. Felőlem akár kint is megvárhatsz a kocsiban. Csak egy csomagot kell bedobnom neki.

Ez megnyugtatja. Hátradől az ülésben, és úgy fordítja a kezét, hogy az ujjaimat az övéibe fonhassam. Ahogy lenézek az egymásba kulcsolt kezünkre, úgy érzem, mintha most messzebbre jutottam volna vele, mint aznap éjjel, amikor először szexeltünk. Akkoriban biztosan nem hagyta volna, hogy így fogjam a kezét. Basszus, még egy hónappal ezelőtt is esélytelen lett volna. De most engedi.

Talán tényleg randira kéne hívnom.

Hirtelen elhúzza a kezét. Amikor felkapom a fejem, meredten néz rám.

– Túl sokat vigyorogsz – mondja.

Mi van?

Megragadom a kezét, és visszahúzom.

– Csak azért mosolyogtam, mert szeretem fogni a kezed.

Megint elrántja.

– Tudom. Ezért nem akarom, hogy megfogd.

A jó életbe! Ezt nem hagyom annyiban.

Ahogy a keze után nyúlok, az autó vészesen szlalomozni kezd. A combja alá csúsztatja a kézfejét, ezért a csuklójánál kapom el. Elengedem a volánt, és a térdemmel irányítom.

– Add ide a kezed! – csikorgatom a fogam. – Fogni akarom az átkozott kezedet.

Meg kell markolnom a kormányt, hogy visszairányítsam a kocsit a megfelelő sávba. Miután elhárítottam a közvetlen életveszélyt, a fékre taposok, és lehúzódom az út szélére. Bezárom az ajtót, nehogy kiugorhasson. Ismerem már a működésmódját.

A mellkasához szegezett keze után nyúlok. Két kézzel megfogom a csuklóját, és magam felé húzom. Még mindig ellenáll, ezért elengedem, és egyenesen a szemébe nézek.

– Add. Ide. A. Kezed! – tagolom.

Talán csak félelemből, de elernyed, és hagyja, hogy megfogjam a csuklóját. Bal kézzel tartom, és felé nyújtom a jobbomat.

– Tárd szét az ujjaidat!

Ökölbe szorítja a kezét. Erővel szétfeszítem, és egymásba fonom az ujjainkat. Megőrjít a makacssága. Halálra idegesít. Csak meg akarom fogni a kezét, de úgy tesz, mintha a veséjét kérném. Mintha minden visszafelé működne ebben a kapcsolatban. Más pároknál először jön a kézfogás meg a randik, mi bezzeg… Veszekedéssel kezdtünk, aztán keféltünk, de még mindig nem sikerült eljutnunk a kézfogásig. Ha ez így megy tovább, még az első randi előtt összeköltözünk.

Erősen szorítom a kezét, majd amikor már stabilan fogom, visszacsusszanok a helyemre, és a balommal kormányozva visszairányítom a kocsit az útra. A következő pár kilométert csendben tesszük meg. Néha próbálja elrántani a kezét, de olyankor mindig egy kicsit szorosabbra fonom az ujjaimat, és egyre dühösebb leszek rá. Tetszik vagy sem, el kell viselnie az érintésemet.

Piros lámpához érünk. Az autó mozdulatlansága és a beszélgetés hiánya sűrű feszültséggel tölti be a levegőt, és…

Nevetést hallok? Bridgette elneveti magát.

Jellemző.

Lassan felé fordítom a fejem, és hosszan nézek rá. A szabad kezével eltakarja a száját, hogy elrejtse előlem, de nem sikerül. Az egész teste rázkódik.

Gőzöm sincs, mit talál ennyire viccesnek, de én nem vagyok humoros kedvemben. Szeretnék előrefordulni, és belebokszolni a kormányba, de nem tudom levenni róla a szemem. Figyelem, ahogy könnycseppek buggyannak a szeme sarkából, és a mellkasa fel-alá jár, ahogy kapkodja a levegőt. Figyelem, ahogy megnyalja az ajkát, hogy palástolja a mosolyát. Figyelem, ahogy a nevetőroham végén a szabad kezével a hajába túrva felsóhajt. Végre rám néz. A nevetés már elhalt, de a nyomai még megvannak. A szája mosolyra húzódik, az arca egy árnyalatnyival piroskásabb a szokásosnál, a szempillafestéke elmaszatolódott a szeme sarkában.

A fejét csóválva rám néz.

– Bolond vagy, Warren.

Megint felnevet, de hamar abbahagyja. Kényelmetlenül érzi magát, mert nem mosolygok vissza rá.

– Miért vagyok bolond? – kérdezem.

– Csak – feleli. – Ki csinál már ekkora műsort egy kézfogás miatt?

Meredten nézek rá.

– Te, Bridgette.

Leolvad a mosoly az arcáról, mert tudja, hogy igazam van. Tudja, hogy ő kezdte az egész cirkuszt egy ártatlan érintés miatt. Én csak meg akartam mutatni, mennyire egyszerű ez. Mindketten lefelé fordítjuk a fejünket. Lassan engedek a szorításból, és elhúzom tőle a kezem. Amikor a lámpa zöldre vált, megmarkolom a kormányt, és gázt adok.

– Te aztán tudod, hogy alázz le egy pasit – jegyzem meg. Kikönyöklök az ablakon, és innentől csak az útra koncentrálok.

A tenyeremet a számra tapasztva próbálom kimasszírozni az állkapcsomból a stresszt.

Három háztömb. Ennyi kell neki, hogy megtegye a legfigyelmesebb gesztust, amit valaha láttam tőle. A kormányhoz nyúl, az ölébe húzza a kezemet, és egymásba fonja az ujjainkat. De még ennél is tovább megy. Jobb tenyerét a kézfejemre csúsztatja, és fel-le simogat az ujjaimtól a csuklómig. Közben végig kifelé bámul az ablakon, de érzem a jelenlétét. Érzem, ahogy beszél hozzám, ahogy átölel, szeretkezik velem. Ez mind benne van a mozdulataiban. Végigmosolygom az utat a testvérem házáig.

***

– A tesód idősebb vagy fiatalabb nálad? – kérdezi Bridgette, amikor leállítom a motort.

– A nővérem. Tíz évvel idősebb.

Mindketten kiszállunk az autóból, és elindulunk a ház felé. Nem kértem, hogy jöjjön be velem, de a tény, hogy önként megteszi, bizonyítja, hogy újabb fal omlott le köztünk. Felmegyek a lépcsőn, de mielőtt bemennénk, Bridgette-hez fordulok.

– Hogy mutassalak be? – kérdezem. – Lakótárs? Haver? Barátnő?

Félrenéz, és vállat von.

– Tök mindegy, csak ne hozz cikis helyzetbe, ha lehet.

Mosolyogva bekopogok. Bentről apró lábak dobogása, visítás és egyéb zajok szűrődnek ki. El is felejtettem, milyen bolondokháza van itt. Talán nem ártott volna figyelmeztetnem Bridgette-et.

Nyílik az ajtó. Az unokaöcsém, Brody fel-le ugrál örömében, amikor meglát.

– Warren bácsi! – tapsikol.

Benyitok az üvegajtón, leteszem a földre a csomagot, amit anya küldött a nővéremnek, és felkapom Brodyt.

– Hol van anya? – kérdezem.

A nappali irányába mutat.

– A konyhában. – Kezét az arcomra téve maga felé fordítja a fejem. – Akarsz hullásat játszani?

Bólintok, és leteszem a szőnyegre. Intek Bridgette-nek, hogy kövessen, aztán játékból mellkason szúrom Brodyt, aki színpadiasan a földre rogy. Fölötte állva figyeljük fájdalmas vonaglását. A teste néhány rándulás után elernyed.

– Jobban haldoklik, mint bármelyik négyéves, akit valaha láttam – mondom Bridgette-nek, aki egyetértőn bólint.

– Lenyűgöző – mered rá.

– Brody! Warren az? – kiabál ki a nővérem a konyhából.

Bridgette-tel a nyomomban elindulok a hang irányába. A sarkon befordulva meglátom Whitney-t. Egyik kezével Connert tartja a csípőjén, a másikkal kavargat valamit a tűzhelyen.

– Brody éppen kinyiffant, de igen, én vagyok – felelek az unokaöcsém helyett.

Whitney felém fordul, de ebben a pillanatban megszólal a bébiőr. A nővérem fáradtan felsóhajt, és a tűzhelyhez hív. Odamegyek, és kiveszem a fakanalat a kezéből.

– Még egy percig kavargasd, aztán vedd le a tüzet a lábasról!

– Mármint a lábast a tűzről?

– Úgy is jó.

Leemeli Connert a csípőjéről, és Bridgette-hez lép.

– Tessék, fogd meg! Mindjárt visszajövök.

Bridgette kinyújtja a karját, mire Whitney a kezébe nyomja a gyereket. Bridgette olyan messze tartja magától, ahogy csak bírja. A hónaljánál fogja, és kikerekedett szemmel mered rá.

– Mit csináljak vele? – suttogja riadtan.

– Még sosem volt gyerek a kezedben? – hüledezem, mire Bridgette a fejét rázza.

– Nem ismerek gyerekeket.

– Én gyerek – szólal meg Conner.

Bridgette-nek eláll a lélegzete. Döbbenten mered Connerre, aki riadtan, de megbűvölve néz vissza rá.

– Ez beszél – kiált fel Bridgette.

Conner vigyorog.

– Mondd, hogy cica! – utasítja Bridgette.

– Cica.

Bridgette-ből ideges nevetés tör fel, de még mindig úgy tartja az unokaöcsémet, mint egy koszos törülközőt. Lehúzom a lábast a tűzről, elzárom a gázt, és odamegyek hozzá.

– Conner a legkönnyebb eset a három közül – mondom. – Tessék, fogd inkább így!

A csípőjére emelem a kölyköt, és a karját Conner háta mögé húzom, hogy a derekához támassza az unokaöcsémet.

– Ugye nem fog rám kulázni? – kapkodja rémülten a szemét Conner és köztem.

Elnevetem magam, mire Conner is kuncogni kezd. Kétszer rácsap Bridgette mellkasára és rugdalózva kacag.

– Kulázni – ismétli.

Bridgette a szájára csapja a kezét.

– Úristen, olyan, mint egy kis papagáj!

– Warren! – kiabál le Whitney a lépcső tetejéről.

– Mindjárt jövök – mondom Bridgette-nek, aki megrázza a fejét, és Connerre mutat.

– De… de… ez itt…

Megpaskolom a feje búbját.

– Megleszel. Csak tartsd életben két percig!

Felszaladok az emeletre. Whitney a gyerekszoba ajtajában állva a nyakát törölgeti valami ronggyal.

– Arcon pisilt – pufog.

Olyan gyűrött szegény! Megölelném, ha nem lenne tiszta pisi. Felém nyújtja a babát.

– Légyszi vidd le, amíg gyorsan lezuhanyozom!

Kiveszem a kezéből.

– Nem probléma.

Elindul a szobája felé, de mielőtt a lépcsőhöz érnék, megtorpan.

– Hé! – szól utánam.

Felé fordulok.

– Ki a lány? – jeleli.

Bírom, hogy nem kérdez hangosan, nehogy Bridgette meghallja. Néha hasznos olyan családban élni, aminek a tagjai folyékonyan beszélik a jelnyelvet.

– Csak lakótárs – vonok vállat.

Whitney mosolyogva bemegy a hálóba, én pedig leviszem a babát a földszintre. Odalent átlépek Brodyn, aki még mindig hullát játszik a padlón. A konyhaajtóhoz érve megállok. Bridgette a konyhaszigetre ültette Connert, vele szemben áll, és az ujjait feltartva számol vele.

– Három. El tudsz számolni háromig?

Conner egyenként megérinti Bridgette ujjbegyeit.

– Egy, kettő, három – mondja.

Mindketten tapsolnak, majd Conner felkiált:

– Most én!

Most Bridgette számolja meg az ő ujjait. Az ajtókeretnek támasztom a fejem, és figyelem, ahogy a kicsivel játszik. Nem is értem, miért nem csináltunk még semmit együtt ezelőtt a szexen kívül. Ha az összes hálószobai élményünket összeadnám, ez a pillanat akkor is többet érne.

Ez az a Bridgette, akit én látok. Az a része, amit nekem ad magából. És most jövök rá, hogy más, arra érdemes embereknek is képes átadni.

– Minden lakótársadat így bámulod? – súgja Whitney a fülembe.

Megfordulok. Mögöttem állva figyeli, ahogy Bridgette-et nézem.

Megrázom a fejem, és visszafordulok a konyha felé.

– Nem – felelem, de rögtön meg is bánom az őszinteségemet.

Tuti, hogy egy órán belül befut a nővérem sms-e, további részleteket követelve. Tudni akarja majd, mióta ismerem Bridgette-et, honnan származik, szerelmes vagyok-e belé, satöbbi.

Ideje lépnünk.

– Mehetünk, Bridgette? – kérdezem, miközben visszaadom Whitney-nek a babát.

Bridgette felém sandít, aztán vissza Connerre. Szinte szomorúnak tűnik a búcsú miatt.

– Szia, Bizset! – integet Conner.

Bridgette meglepetten felém fordul.

– Úristen, Warren! Kimondta a nevem!

Visszanéz Connerre, aki még mindig integet.

– Kulázni! – rikkantja a kicsi.

Bridgette gyorsan felkapja, és leteszi a földre.

– Mehetünk – sprintel az ajtó felé.

Whitney Connerre mutat, és rám néz.

– Tényleg azt mondta, hogy…?

Bólintok.

– Jól hallottad, Whit. Igazán vigyázhatnál a szádra a gyerekeid előtt.

Gyors puszit nyomok az arcára, és én is a kijárat felé veszem az irányt. Bridgette Brody fölött állva lenéz a mozdulatlan kölyökre.

– Tényleg lenyűgöző.

Pont ugyanabban a pózban van, ahogy hagytuk.

– Mondtam, hogy jobban adja a hullát, mint bárki, akit ismerek.

Átlépek rajta, és kinyitom Bridgette előtt az ajtót. Amikor kimegyünk a házból, és megfogom a kezét, a szeme sem rebben. Meg sem próbálja elhúzni. Az autóhoz kísérem, de mielőtt kinyitnám neki az ajtót, magam felé fordítom, és a karosszériának préselem. Kisöprök a homlokából egy tincset.

– Sosem hittem volna, hogy egyszer majd akarok gyereket – pillant vissza a ház felé.

– Miért, most már akarsz?

Megrázza a fejét.

– Nem igazán. De Connerrel ellennék. Ebben a korszakában, mondjuk egy vagy két évig. Utána valószínűleg megunnám, és meg akarnék szabadulni tőle, de egy-két évig jó buli lenne.

Nevetek.

– Miért nem rabolod el? Ötéves korában meg majd visszahozod.

Visszafordul felém.

– De te tudnád, hogy én vittem el.

– Nem dobnálak fel – mosolygok le rá. – Téged jobban bírlak, mint őt.

Megrázza a fejét.

– Túlságosan szereted a nővéredet, hogy ilyet csinálj vele. Nem működne. Valaki más gyerekét kell elrabolnunk.

– Igazad lehet – sóhajtok. – Egyébként is valami híresség gyereke kellene. Akkor kapnánk váltságdíjat, és soha többet nem kéne dolgoznunk. Visszaadjuk a kölyköt, zsebre vágjuk a pénzt, és életünk végéig csak szexelünk egész álló nap.

Bridgette elmosolyodik.

– Olyan romantikus vagy! Még egy pasi sem ígért nekem gyerekrablást meg váltságdíjat.

Felfelé billentem az állát, hogy a szája közelebb kerüljön az enyémhez.

– Ahogy mondtam, még nem találkoztál a megfelelő seggfejjel.

Gyorsan megcsókolom. Nem akarom túlzásba vinni, hátha Brody időközben feléledt, és kukkol bennünket.

Bridgette mögé nyúlok, és kinyitom neki az ajtót. Mielőtt beszáll, lábujjhegyre áll, és puszit nyom az arcomra. Brody vagy bármelyik külső szemlélő számára ez csak egy ártatlan puszi, de nekem, aki ismeri Bridgette-et, sokkal többet jelent. Ezzel jelezte, hogy csak engem akar. Ez a puszi megpecsételte a kapcsolatunkat. Ez jelzi, hogy van barátnőm.

10.

– EGY PUSZIBÓL VONTAD LE A KÖVETKEZTETÉST, hogy mostantól egy pár vagytok? – értetlenkedik Sydney.

Nem érti. A világ nagy részével együtt ő is a viselkedése alapján ítéli meg Bridgette-et, ami érthető. Bridgette keménynek mutatja magát mások előtt, és ehhez minden joga megvan. Inkább meg sem próbálom már elmagyarázni Sydney-nek a kapcsolatunkat. Tulajdonképpen bírom, hogy senki sem érti. És a múltkori őrült, szexmentes, kézfogós-puszis ügyünk ellenére a hálószobában semmi sem változott köztünk. Sőt, még jobb is lett minden. Múlt éjjel például kiléptünk az utóbbi idők lassú, megszokott tempójából, és beteljesítettük az egyik Didibár-egyenruhás fantáziámat.

– Jelentkezhetnél te is a Didibárba – vetem fel Sydney-nek. Tudom, hogy munkát keres, és bár az ilyesmi nem az ő stílusa, a borravaló azért csábító lehet.

– Kösz, nem – feleli. – Elsüllyednék, ha olyan rövidnaciban kéne járkálnom.

– Pedig tök kényelmes. Puha, rugalmas anyag. Meg lennél lepve. És tegnap éjjel, amikor Bridgette éppen eljátszotta, hogy egy tányér csípős csirkeszárnyat szolgál fel nekem, és lenyúltam a…

– Warren, hagyd abba! Nem akarom hallani. Hányszor szóljak még, hogy nem érdekel a nemi életed?

Elhúzom a szám. Ridge sem szereti, ha erről beszélek, Bridgette-nek meg fölösleges lenne elmondanom, mivel ő is ott volt. Hiányzik Brennan. Ő mindig meghallgatott.

Nyílik Bridgette ajtaja. Ahogy kilép a szobájából, a tekintete rögtön engem keres a nappaliban. Amikor meglát, egész picit elmosolyodik, de mindig ügyel rá, hogy ezeket a pillanatokat csak én lássam.

– Jó reggelt, Bridgette! – köszönök rá. – Jól aludtál?

A tekintete Sydney-re vándorol, aki megint mellettem ül a kanapén. Bridgette gyorsan elfordul, de még pont sikerül elkapnom az arcára kiülő fájdalmat.

– Kapd be, Warren! – feleli foghegyről, és félig eltűnik a frigóban.

A kézfogás és a puszi után még mindig azt hiszi, hogy képes lennék mással kavarni?

Figyelem, ahogy mérgesen csapkod a konyhában.

– Nem csípem, hogy ez a csaj állandóan rajtad lóg – dühöng.

Syd felé fordulok, és elnevetem magam. Egyrészt, mert Bridgette még mindig nem tudja, hogy Sydney hallja, másrészt, mert alig hiszek a fülemnek. Ennél jobb bizonyíték nem is kell, hogy ki akar sajátítani magának.

Imádom.

– Szerinted ez vicces? – mered rám.

Gyorsan megrázom a fejem, és letörlöm a vigyort a képemről, de ezzel nincs vége. Bridgette Sydney-re mutat.

– Ez a liba nyilvánvalóan beléd van esve, és benned még annyi sincs, hogy ne az orrom előtt hetyegj vele? – Megint hátat fordít nekünk, és úgy folytatja. – Először bead Ridge-nek valami tragikus mesét, hogy beférkőzhessen ide, most meg kihasználja, hogy ismered a jelnyelvet, és flörtölgettek egymással.

Nem is tudom, kit sajnáljak jobban: Bridgette-et vagy Sydney-t. Esetleg magamat.

– Fogd be, Bridgette! – szólok rá.

– Te fogd be, Warren! – fordul vissza felém. – Vagy ne mássz be éjszakánként az ágyamba, vagy ne ölelgesd ezt napközben a kanapén.

Tudtam, hogy egy nap robban ez a bomba, de reméltem, hogy nem leszek itthon, amikor bekövetkezik. Sydney-nél elszakad a cérna, és a combjára csapja a tankönyvét.

– Pofa be, Bridgette! – csattan fel. – Fogd be, fogd be, fogd be! Az isten szerelmére! Nem tudom, honnan vetted, hogy nem hallok, de megnyugtathatlak, hogy nem vagyok ribanc, és nem akarom jelbeszéddel elcsábítani Warrent. Még csak nem is ismerem a jelnyelvet. És jó lenne, ha innentől fogva nem üvöltözve beszélnél velem.

Félek Bridgette-re nézni. Nem tudom, mitévő legyek. Egyrészt gratulálnék Sydney-nek, amiért végre kiállt magáért, másrészt megölelném Bridgette-et egy ekkora pofon után. Hirtelen úgy érzem, ez a szívatás a világ legrosszabb ötlete volt.

Ahogy Bridgette-re pillantok, fájdalmat látok átsuhanni az arcán. Becsattog a szobájába, és bevágja maga után az ajtót.

Ennek annyi. Sydney egy pillanat alatt tönkretette a Bridgette-tel való kapcsolatomat ezzel a kirohanással.

Na jó, ez így nem igaz. Nekem is rendesen benne van a kezem.

Szorít a mellkasom. Nem tetszik ez az egész. Nem tetszik a csönd, és nem örülök, hogy mindezt nekem kell majd helyrehoznom. A térdemre teszem a kezem, és felállok.

– Remek. Most aztán lőttek a szerepjátékoknak. Kösz szépen, Sydney.

Sydney félrelöki az öléből a könyvet, és felpattan.

– Kapd be, Warren!

Aú! Újabb pofon.

Sydney Bridgette szobájához megy, és bekopog. Pár másodperc múlva óvatosan belép, és becsukja maga mögött az ajtót.

Ha sikerül valahogy elsimítania a dolgot, életem végéig az adósa leszek.

Nagyot sóhajtva végigszántom az ujjaimmal a hajamat. Ez az egész az én hibám. Amikor felpillantok, Ridge áll előttem.

– Miből maradtam ki? – jeleli.

Szégyenkezve megrázom a fejem.

– Bridgette rájött, hogy Sydney nem siket, és most gyűlöl. Syd bement beszélni vele, mert bűntudata van.

– Sydney-nek? – kérdezi zavartan Ridge. – Neki miért van bűntudata?

Vallat vonok.

– Gondolom, azért, mert belement az átverésbe. Bántja, hogy a kis trükkünk így megszégyenítette Bridgette-et.

Ridge megrázza a fejét.

– Bridgette megérdemelte. Ha valakinek bocsánatot kell kérnie, az ő, nem pedig Sydney.

Miért védi Sydney-t ennyire? Úgy viselkedik, mintha a pasija lenne.

Bridgette szobája felé sandítok. Döbbenten hallom, hogy hajtépés helyett beszélgetés hangjai szűrődnek ki. Ridge meglengeti előttem a kezét, hogy magára vonja a figyelmemet.

– Ugye Bridgette nem kiabál vele? – nyugtalankodik.

Ami azt illeti, kezd aggasztani a viselkedése.

– Nem foglalkozol te túl sokat Sydney hogylétével? – jelelem.

Az arckifejezésén látom, hogy rosszat mondtam, de egyszerűen kibukott belőlem. Azok után, amiken keresztülmentem vele és Maggie-vel, nem akarom, hogy mindent elszúrjon, mert megtetszik neki egy másik lány. De mivel nyilvánvaló, hogy Ridge-nek nincs ínyére a téma, inkább visszakanyarodom az eredeti kérdéséhez.

– Egyikük sem kiabál – jelelem. – De Bridgette garantáltan fog, amint kilép a szobájából. Valószínűleg el is költözik, én meg soha többé nem kelek majd fel az ágyból, mert… – A mellkasomhoz kapom a kezem. – Magával viszi a szívem.

Ridge a szemét forgatva nevet a melodrámámon, és visszafordul a laptopjához.

Nyílik az ajtó, és Bridgette kilép a nappaliba. Erre nem készültem fel. Számítottam rá, hogy dühös lesz, de nem tudom, képes leszek-e megvédeni magam, ha tettlegességig fajul a dolog. Felegyenesedem, és rettegve figyelem, ahogy felém siet. Nem hiszek a szememnek, amikor lovagló ülésben az ölembe pattan.

Ez most mi?

Az arcomra teszi a kezét, és felsóhajt.

– Nem hiszem el, hogy pont egy ilyen hülye seggfejbe esek bele.

A szívem nagyot dobban örömében, de az agyam behúzza a kéziféket.

Beleesek.

Egy seggfejbe.

Egy hülye seggfejbe.

Basszus, ez én vagyok!

A tarkójára teszem a kezem, és magamhoz húzom a száját, aztán felállok vele, és beviszem a szobámba. Becsukom mögöttünk az ajtót, az ágyra fektetem. A következő pillanatban a földön landol a pólóm.

– Mondd még egyszer! – kérem.

Fölé mászom, ő pedig mosolyogva megsimogatja az arcomat a kézfejével.

– Azt mondtam, hogy kezdek beléd szeretni. Azt hiszem. Majdnem biztos vagyok benne, hogy ez az, amit érzek.

Hevesen megcsókolom. Ezek a legszebb szavak, amiket valaha bárkitől hallottam. Egyszer csak elhúzom a fejem, és ránézek.

– De öt perce még ki akartál nyírni. Mi változott?

A kezemre támaszkodva felemelkedem.

– Sydney találta ki, hogy ilyeneket mondj? Lefizetett? Ez az egész egy szívatás?

Egy pillanatra megáll a szívem, de Bridgette megrázza a fejét. Belehalnék, ha most mindent visszavonna. És sokkal jobban csinálnám, mint Brody, mert én tényleg kinyiffannék.

– Én csak… – Bridgette keresgéli a szavakat. – Egész eddig azt hittem, hogy kavarsz a hátam mögött Sydney-vel, de most, hogy beszéltem vele, már tudom, hogy nem igaz. Azt is elmondta, hogy egy este részegen bevallottad neki, hogy talán belém szerettél, és ez… nem is tudom, Warren.

Egek, de szeretem ezt! Imádom, hogy ilyen ideges, hogy habozik. Imádom, hogy ennyire nyíltan beszél velem.

– Folytasd! – biztatom halkan.

Az oldalamra gördülve a könyökömre támaszkodom, aztán kisöprök egy tincset az arcából, és puszit nyomok a homlokára.

– Amikor ezt mondta… boldog voltam. És akkor rájöttem, hogy én sosem vagyok boldog. Keserű gyerekből keserű felnőtté váltam, és az életemben senki más mellett nem érzem olyan jól magam, mint melletted. Szóval… azt hiszem, ez az az érzés. Azt hiszem, kezdek beléd szeretni.

Egy kis könnycsepp jelenik meg a szeme sarkában, és bár szeretném üvegcsébe zárni és megőrizni, inkább úgy teszek, mintha észre sem venném. Tudom, hogy így szeretné.

Megcsókolom, aztán hátrahúzom a fejem, hogy a szemébe nézhessek.

– Én is kezdek beléd szeretni.

Mosolyogva a tarkómra csúsztatja a kezét, magához húz, és lágyan megcsókol. Gyengéden a hátamra fektet, aztán rám nehezedik, és a tenyerét a mellkasomra nyomja.

– Azt hiszem, tisztáznom kell valamit: nem azt mondtam, hogy szerelmes vagyok beléd, csak annyit, hogy kezdek beléd szeretni. Nagy különbség.

A csípőjénél fogva közelebb húzom magamhoz.

– Az egyetlen különbség a kettő közt annyi, hogy a szíved már tudja, mit érez, de az agyad még túl makacs bevallani. – A füléhez hajolok. – De kivárom, bármeddig tartson is. Türelmes vagyok.

– Akkor jó, mert még nem mondom, hogy szerelmes vagyok beléd. Nem lenne igaz. Talán egy nap eljutok odáig, de addig még több ponton elvérezhet a dolog.

Egy ilyen vallomás után csak mosolyogni lehet. Megcsókolom. Pár perc csókolózás után elfordítja a fejét, és feltartja az ujját, szünetet kérve. Elhúzódik tőlem, a térdét átölelve felül az ágyon, és a fejét a karjára hajtva behunyja a szemét.

Sokáig hallgat. Olyasmit látok rajta, amit korábban még soha: bűntudatot. Ha érzett is valaha ilyesmit, sosem jutott felszínre, mert mindig dühvel palástolta.

– Mi a baj? – kérdezem.

Gyorsan megrázza a fejét.

– Szörnyeteg vagyok – suttogja.

Lassan felém fordul, és nem tetszik az arckifejezése. Ahogy lemászik az ágyról, a szívem utánakullog.

– Csak szívattalak, Warren – mondja lágy hangon, és feláll.

Felkönyöklök.

– Ezt hogy érted?

A szeméből szégyen sugárzik, alig mer rám nézni.

– Csak vissza akartam vágni, amiért nem szóltál, hogy Sydney nem siket. – Kinyitja a fürdő ajtaját, és lenéz a lábára. – Azért mondtam ezeket, mert dühös voltam rád, de igazából nem így érzek. Nem szeretek beléd, Warren.

A szívemen taposol, Bridgette.

A válla fölött hátrapillant a fürdőre, majd visszafordul felém.

– Nem kellett volna ilyen messzire mennem. Ez nagyon ciki. Inkább visszamegyek a szobámba.

Becsukja maga mögött az ajtót. Túl zsibbadt vagyok érezni vagy megmozdulni. Képtelen vagyok megemészteni a szavait. Fáj a torkom, a gyomrom, a mellkasom, még az istenverte tüdőm is. Úristen, de fáj! Hátrahanyatlok a matracra, és a homlokomra nyomom az öklöm.

– Warren! – szólal meg az ajtóból.

Felnézek. Még mindig süt róla a bűntudat.

– Ez az egész, ami történt… – lengeti a kezét kettőnk közt, és közben önelégült vigyor ül ki az arcára. – Igazából ez volt az átverés! – Felugrik az ágyra, és diadaltáncot lejt körülöttem. – Látnod kellett volna a képedet!

Ahogy nevetve ugrál, sajgó porcikáim összerázódnak.

Kinyírom.

Letérdel, fölém hajol, és megcsókol. Amikor elhúzódik tőlem, már nem akarom megölni. A mosolya csodálatos módon meggyógyította a testem. Életemben nem éreztem még magam ilyen jól. Erősebb, élettelibb, boldogabb és szerelmesebb vagyok, mint öt perccel ezelőtt. Magamhoz húzom.

– Jó kis átverés volt, Bridgette.

Nevet.

– Tudom. Zseniális.

– Tényleg az – bólintok.

Hosszú percekig csendben magamhoz ölelem, és közben újrajátszom a fejemben a történteket.

– Basszus, de görény vagy! – jegyzem meg.

Megint felnevet.

– Tudom. Egy görény, aki végre rátalált a megfelelő seggfejre.

11.

NA, KI ÉBREDT MA REGGEL MEGINT BRIDGETTE ÁGYÁBAN?

Én.

És ki fog ma este újra mellette aludni?

Úgy bizony. Én.

Mindkettő szuper, de egyik sem ér fel ezzel a pillanattal. A kanapén vagyunk. Bridgette a lábam között ül, és a mellkasomra hajtja a fejét. Egy filmet nézünk, amiben a színészek végig magukon tartják a ruhájukat. De nem a film a lényeg, hanem hogy Bridgette most először hozzám bújik. Csodálatos érzés. Imádom, hogy mellette megtanulom értékelni ezeket az egyszerű, hétköznapi dolgokat.

A bejárat felől érkező kulcscsörgésre mindketten felkapjuk a fejünket. Brennan lép be az ajtón. Csodálkozva felülök, mert ma Dallasban kellene lennie. Holnap koncertje lesz, és biztos vagyok benne, hogy a jó dátumra foglaltam neki hotelszobát.

Bridgette is felül, és Brennanre néz. Brennan rámosolyog, de látom rajta, hogy nem őszintén. Egy papírt húz elő a hátsó zsebéből, és feltartja.

– Ez ma jött.

Bridgette megszorítja a kezem. Most jövök rá, hogy az apasági teszt az. Elég régóta ismerem Brennant, hogy lássam rajta: nem örül az eredménynek. Csak azt nem tudom, hogy ez Bridgette-nek jót vagy rosszat jelent.

– Csak mondd el, mi áll benne! – suttogja Bridgette.

Brennan lenéz a lábára, aztán rám, és ebből Bridgette mindent megért. Most sem áll közelebb hozzá, hogy megtudja, ki az igazi apja, mint pár hónappal ezelőtt.

Mély lélegzetet vesz, és feláll. Egy halk köszönömöt motyogva elindul a szobája felé, de Brennan megragadja a karját, és magához húzza. Szorosan megöleli, de Bridgette jó szokása szerint hamar véget vet a dolognak. Sírva fakad. Tudom, hogy nem akarja, hogy így lássuk. Lehajtott fejjel beszalad a szobájába. Brennan a konyhapultra dobja a papírt, és végigszántja a haját.

– Ez szívás – szólal meg. – Szüksége lett volna rá, hogy igaz legyen, ehelyett csak egy újabb pofont kapott az eddigiek mellé.

Sóhajtva a kanapénak támasztom a fejem.

– Biztos ez az eredmény? Kizárt, hogy a laborban elcserélték?

Brennan megrázza a fejét.

– Nem az ő lánya. És a szívem mélyén nem is bánom, mert ki akarna magának ilyen apát? De közben tudom, hogy jólesett volna neki végre valami bizonyosság.

Felállok, és megszorítom a tarkóm.

– Szerintem ennél többre vágyott. Megyek, megnézem, hogy van – mutatok a szobája felé. – Kösz, hogy hazajöttél elmondani neki.

Brennan bólint.

Bemegyek Bridgette-hez. Az ágy messzebbi végében fekszik összekuporodva, háttal az ajtónak.

Nem vagyok profi vigasztaló, és nem tudom, mit mondhatnék, amitől jobban érezné magát, ezért inkább bemászom mellé az ágyba, köré fonom a karom, és megfogom a kezét. Hosszú percekig fekszünk így, amíg kiereszti a bánatát. Amikor abbahagyja a sírást, belepuszilok a hajába.

– Borzalmas apa lett volna – szólalok meg.

Bólint.

– Tudom. Én csak… – Mély lélegzetet vesz. – Szeretek itt lenni. Úgy érzem, mind elfogadtatok olyannak, amilyen vagyok, és még soha sehol nem éreztem ezt. De most, hogy Brennan tudja, hogy nem vagyunk testvérek, mi lesz? El kell költöznöm?

Szorosabban ölelem. Szörnyű, hogy ilyesmi egyáltalán megfordul a fejében.

– Csak a holttestemen át. És Brennanén. Nem engedlek sehová.

Nevetve megtörli a szemét.

– Nem kell szánalomból kedvesnek lennetek velem.

A hátára gördítem, és értetlenül megrázom a fejem.

– Szánalomból? Szó sincs ilyesmiről. Persze sajnálom, hogy így alakultak a dolgok. És igen, klassz lett volna, ha kiderül, hogy a húguk vagy. De ez nem változtat semmin. Csak annyi történt volna, hogy apátlanság helyett megkapod a világ egyik leggázabb apját. – Puszit nyomok a homlokára. – Mindegy, kinek a testvére vagy, én így is ugyanúgy szeretlek.

Kikerekedik a szeme, és érzem, ahogy a teste megfeszül a karomban. Ezúttal nem a „kezdek beléd szeretni” kifejezést használtam, hanem konkrétan szerelmet vallottam. Tudom, hogy ez a mondat jobban kiborítja, mint bármelyik, de már nem tudom visszaszívni. Nem is akarom.

Szeretem, már hónapok óta, és elegem van abból, hogy nem merem kimondani, mert félek a reakciójától.

Bridgette a fejét rázza.

– Warren…

– Tudom – szólok közbe. – Kimondtam, lépj túl rajta. Szeretlek, Bridgette.

Semmilyen érzelmet nem tudok leolvasni az arcáról. Még ízlelgeti a hallottakat, és várja, mit vált ki belőle. Gyanítom, hogy ezt még soha senkitől nem hallotta.

Egyszer csak megmerevednek az arcizmai, és a mellkasomra nyomja a tenyerét.

– Hazudsz! – csattan fel, miközben próbál kigördülni alólam.

Már megint itt tartunk.

Minden tiltakozása ellenére visszahúzom a matracra.

– Fárasztó vagy, ugye tudod?

Megint a hátára fordítom, mire vadul bólogatni kezd.

– Igen. Fárasztó vagyok, és gonosz. Nekem mindig félig üres a pohár, és ha azt hiszed, hogy a szerelmi vallomásodtól kedvesebb vagy könnyebben kezelhető leszek, hát nagyon tévedsz. Nem tudsz megváltoztatni. Mindenki próbálkozik, de vagyok, aki vagyok. Ha azt hiszed, hogy most én is szerelmet vallok, és innentől unikornisok és szivárványok potyognak majd a seggemből, akkor csúnyán pofára fogsz esni. Utálom az unikornisokat és a szivárványokat.

A nyakába temetem az arcomat, és kitör belőlem a röhögés.

– Úristen! El sem hiszem, hogy az enyém vagy. – Megpuszilom az arcát, aztán a homlokát, az orrát, az állát és az arca másik oldalát. Amikor a szemébe nézek, zavarodott szempár néz vissza rám. – Nem akarom, hogy megváltozz. Nem azt a nőt szeretem, aki lehetnél, vagy aki voltál, vagy akinek a világ akar látni. Én téged szeretlek. Itt és most. Pont ilyennek.

Még mindig tartózkodó és ugrásra kész. Közelebb húzom magamhoz, és szorosan átölelem.

– Elég legyen! – súgom a fülébe. – Ne mondogasd magadnak, hogy téged nem lehet szeretni, mert az őrületbe kergetsz vele. Nem érdekel, ha még nem állsz készen bevallani, mit érzel irántam, de attól még az én érzelmeim igenis valósak. Szeretlek. – Puszit nyomok a fejére, és megismétlem, mert olyan jó végre szabadon kimondani: – Szeretlek, Bridgette.

Ahogy kicsit elhúzódik tőlem, meglátom a szemében csillogó könnycseppeket.

– Szeretlek – mondom újra.

Érzem a vívódását. Egy része szeretné élvezni ezt a pillanatot, míg a másik próbálja fenntartani a kettőnk közti utolsó falat.

– Szeretlek – suttogom.

Egy könnycsepp kicsordul. Félek, hogy megint bekattan, és ellök magától, ahogy mindig. A szájára nyomom a szám, és mély levegőt veszek. A hüvelykujjammal letörlöm a könnycseppet az arcáról.

– Te vagy a legkülönlegesebb ember, akit ismerek. Nem számít, hogy szerinted érdemelsz-e szeretetet, vagy sem, mert számomra már eldőlt. Beléd szerettem, és kicsit sem sajnálom.

Újabb könnycsepp buggyan ki a szeméből, de közben mosolyra húzódik a szája. Nevetni kezd. A mellkasa rázkódik a sírva nevetéstől, és közben megcsókol. Amikor visszacsókolom, az utolsó fal is leomlik köztünk.

– Szeretlek – suttogom.

A száját az enyémre tapasztva a hajamba túr, és a hátamra dönt. Kinyitom a szemem. Mosolyogva elhúzódik a számtól, és csodálkozva megrázza a fejét.

– Őrület, hogy pont egy ilyen hülye seggfejbe estem bele!

Kétlem, hogy ez a mondat a világ bármelyik pasijának többet jelentene, mint nekem.

– Szeretlek, Warren.

Képtelen vagyok viszonozni a vallomását, mert a döbbenettől nem találok szavakat, de szerintem nem bánja. A szája gyorsan, hevesen tapad az enyémre, és már nem is tudnék beszélni. Szerelmes vagyok Bridgette-be, és Bridgette is szerelmes belém.

Végre minden a helyére került.

Csókolózva rángatjuk le egymásról a ruhát. Ezúttal egyikünk sem irányít, egyenrangú felekként szeretkezünk. Érzi, mit érzek iránta, és a végén a fülembe súgja:

– Szeretlek, Warren.

– Szeretlek, Bridgette.

És senki sem vitatkozik. Békésen fekszik a karomban, és nem próbál kirúgni az ágyából. Még az ötlet is röhejesnek tűnik, hogy most visszamenjek a szobámba, és egyedül aludjak. Nem tudom, akarok-e még valaha is egyedül aludni. Az ujjammal végigsimítom Bridgette karját.

– Van egy ötletem – suttogom a hajába.

Megrázza a fejét.

– Nem lesz anál.

– Mi van? – nevetek. – Nem, nem ezt akartam. Legalábbis most nem.

Letolom magamról, felülök, és őt is felültetem. Mindkét kezét megfogom, és komolyan a szemébe nézek.

– Szerintem össze kéne költöznünk.

Úgy néz rám, mintha elment volna az eszem.

Talán el is ment.

– Már együtt élünk, nagyokos, ráadásul szinte ingyen. Nem tudnánk ketten kifizetni egy önálló lakást.

Megrázom a fejem.

– Nem egy új lakásra gondoltam. Költözz be a szobámba! Úgyis minden éjjel együtt vagyunk.

Még mindig rázza a fejét.

– Miért lenne az jó? – kérdezi.

– Csak úgy – tűröm a haját a füle mögé. – Romantikus lenne.

– Szerintem meg baromság.

Frusztráltan hanyatt dőlök a matracon. Mellém fekszik, és lenéz rám.

– Miért akarnám begyömöszölni a ruháimat a kis szekrényedbe? Ez hülyeség. Nekem sokkal több cuccom van, mint neked.

– Jó, akkor hagyd a gönceidet a saját szekrényedben, de minden mást hozz át hozzám.

A mellkasomra nyomja a homlokát.

– Nincs más holmim. Van egy ágyam. Ennyi.

Az ujjammal megemelem az állát, hogy a szemébe nézhessek.

– Pontosan. Vigyük át az ágyadat a szobámba! Van egy-egy dupla ágyunk, a kettőt összetolva lesz egy hatalmas, amiben jókat szexelhetünk, utána meg átfordulsz a saját oldaladra, én meg nézem, ahogy alszol.

Pár másodpercig némán emésztgeti a javaslatomat, majd elmosolyodik.

– Ez tök hülyeség.

Felülök, és felhúzom őt is az ágyról.

– Romantikus hülyeség. Gyerünk, öltözz fel! Segítek költözködni.

Belebújunk a ruháinkba. Ledobáljuk a takarókat és a párnákat az ágyáról, aztán kiemeljük a keretből a matracot, és csúsztatni kezdjük ki az ajtón, a nappalin át a szobám felé. Ridge és Brennan a kanapéról bámulnak bennünket.

– Mi a francot csináltok? – érdeklődik Brennan.

A csípőmnek támasztom a matracot, hogy felszabadítsam a kezemet a jeleléshez.

– Összeköltözünk Bridgette-tel.

Ridge és Brennan egymásra néznek, aztán vissza rám.

– De… már együtt éltek – értetlenkedik Brennan.

Válaszul csak legyintek. Miután bevittük hozzám a matracot, felállítjuk az ágyát az enyém mellé. Mindketten lefekszünk a sajátunkra, és egymás felé fordulunk. Bridgette a karjára támasztja a fejét, és felsóhajt.

– Alig két perce lakunk együtt, de már unom a képed.

Nevetek.

– Jobb lesz, ha kiköltözöl. Külön sokkal jobban megvoltunk.

Bemutat nekem, de megfogom a kezét, és egymásba fonom az ujjainkat.

– Még valamit kérdeznem kell.

A hátára fordul.

– Jesszus, Warren, ha most feleségül kérsz, esküszöm, lecsapom a golyóidat.

– Nem akarlak elvenni… egyelőre. De… – Átkúszom az ő térfelére, és hozzásimulok. – Eljönnél velem egy randira?

A plafon felé fordítja a tekintetét.

– Te jó ég! – suttogja. – Mi még nem is randiztunk?

– Rendesen nem.

A homlokára csapja a tenyerét.

– Mekkora ribanc vagyok! Összeköltözöm veled, amikor még egy rendes randira sem vittél el?

– Nem vagy ribanc – nyugtatom meg viccesen. – Azért ez nem olyan, mintha lefeküdtél volna velem… Várjunk csak! Tényleg ribi vagy. Egy gátlástalan ribi, aki ma éjjel még az análra is rá akar venni.

Nevetve lök egyet rajtam. Visszalököm. Most erősebben lök, mire válaszul az ágy széléig tolom. Rugdosni kezdjük egymást, és addig ficánkol, amíg a földre nem kerül. Pár néma másodperc után lenézek rá a matrac pereméről. A hátán fekszik ugyanabban a pózban, mint amikor leesett.

– Te még Brodyt is lepipálod – jegyzem meg.

Ütésre emeli a kezét, de elkapom, és a számhoz húzom. Mélyen a szemébe nézve puszit nyomok a kézfejére. Ma meglepően engedékeny hangulatban van, ami felébreszti bennem a reményt, hogy talán… de tényleg csak talán…

– Lenne itt még egy utolsó dolog.

Bridgette felvonja a szemöldökét, és lassan megrázza a fejét.

– Nem árulom el a pornófilm címét.

Elengedem a kezét, és a matracra hanyatlok.

– A francba!

Talán mégsem.

Köszönetnyilvánítás

Sok embernek tartozom köszönettel. Először is a családomnak. Nélkületek soha semmit sem tudnék befejezni. Köszönet a kiadómnak, az Atria Booksnak és Judith Currnek, amiért nem mondott nemet arra, hogy: „Szeretnék írni egy önálló történetet Warrenről, és meglepetésnek szánom.” Külön köszönet a szerkesztőmnek, Johanna Castillónak a zsenialitásáért. Minden könyvemnél ezt mondom, de mi ketten tényleg jó csapat vagyunk. Köszönet az új sajtósomnak, Ariele-nek a remek munkáért. Te vegy e legjebb, Erererl! Örök hála az ügynökömnek, Jane Dystelnek és csodálatos csapatának. Köszönöm Murphynek és Stephanynak, hogy mindig kihúztak a vízből. És végül, de nem utolsósorban köszönet az olvasóknak. Nélkületek egyik fent említett embernek sem lenne munkája, és persze nekem sem. A ti olvasási szenvedélyeteknek köszönhetjük, hogy mi is a szenvedélyünknek élhetünk. Ezért MINDANNYIAN köszönettel tartozunk nektek.