Réges-régen, Franciaország szívében
élt egy jóképű herceg
egy gyönyörűséges kastélyban.
Puff-puff!
Bár mindene megvolt, amit csak megkívánt,
mégis önző és rosszindulatú volt.
Gazdám, itt az idő.
Adókat vetett ki,
hogy a legcsodásabb holmikkal töltse meg a kastélyát.
A partijait pedig a leggyönyörűbb emberekkel.
Ó, mily mesés...
Fényes, csillámló szemlélődés...
Mindent elsöprő gyors szívverés,
Száz és száz vágyódó szempár jelt vár
Itt jár, kit álmodtál!
Fényűző éj!
Édes, izgalmas, rejtélyes, mély!
Eljön végre a rég várt estély!
Ma egy lázas égben járó dallam vár, ó!
Félni igazán kár!
De egy éjszaka
váratlan vendég érkezett a kastélyba,
menedéket keresett a vihar elől.
Cserébe egy szál rózsát kínált fel a hercegnek.
Taszította a nő külleme,
ezért a herceg elutasította őt.
Az asszony kérte, hogy ne tévesszék meg a külsőségek,
mert a szépség a bensőben lakozik.
Amikor újra elutasította,
a rút öregasszony teste semmivé foszlott,
és megjelent
egy gyönyörű varázslónő.
A herceg kegyelemért könyörgött, de már késő volt.
A varázslónő látta, hogy nincs szeretet a szívében.
Kicsim! Kicsim! Hűha!
Büntetésképp
visszataszító szörnnyé változtatta őt,
majd átokkal sújtotta a kastélyt
és annak minden lakóját.
Jött napra nap, évre év,
és a világ megfeledkezett a kastély lakóiról.
A varázslónő kitörölte az összes emléket,
ami a szeretteikben élt róluk.
De a rózsa, amit felajánlott, egy varázslatos rózsa volt.
Ha a herceg beleszeret valakibe,
és szerelme viszonzásra lel, mielőtt lehullna az utolsó szirom,
akkor megtörik az átok.
Ha nem, az lesz a sorsa, hogy szörnyeteg marad az idők végezetéig.
Ahogy múltak az évek,
egyre inkább fogyatkozott a herceg reménye.
Hiszen ki szeretne bele egy szörnyetegbe?
A SZÉPSÉG ÉS A SZÖRNYETEG
Kicsi ház, ott a város szélén,
Sose jő semmi változás
Ugyanúgy köszön rám a hajnal,
Soha nem lesz más...
Bonjour!
- Bonjour! - Bonjour!
Bonjour!
Nagy tálca kiflit hoz a pék, mint mindig,
És csupa édes illat száll
Lehet másnak így a jó,
Csakhogy nékem nem való, igen bús, unalmas hely
Jó reggelt, Belle!
Jó reggelt, Monsieur Jean! Megint elhagyott valamit?
Azt hiszem, igen. Csak nem emlékszem, mi volt az.
Majd beugrik.
Hová igyekszel?
Visszaviszek egy könyvet.
Két veronai szerelmesről szól.
Unalmas lehet.
Nézzék csak, ott megy az a furcsa kislány,
Annak még mindig mese kell
Soha vélünk nem pletykál,
Mer' a fellegekben jár
Nem is kétség, hogy mily furcsa lány a Belle
Bonjour! Helló! Hogy van a férje?
Bonjour! Nos hát, hogy van a lány?
Kérnék hat szép... Hogy milyen drága!
Ott messze távol szebb világ vár rám
Á, a kis falucskánk egyetlen könyvmolya.
Szóval hova menekültél el a héten?
Két itáliai városba.
Nem akartam visszajönni. Van új hely, ahová mehetnék?
Sajnos nincs.
- De újraolvashatsz valamit, ami tetszett. - Köszönöm.
Itt mindig kitárul előttem a világ.
Viszlát!
Gyönyörű lány és mégis furcsa lélek,
Randira sosem jönne el
Hiszen nem közénk való, ez a szép mesefaló,
Milyen elképesztő rejtély ez a Belle
Ó, ez a könyv a legszebb,
És a legjobb rész csak most jön még
Nézd, itt a szőke herceg,
De a lány nem ismer rá, csak majd a legvégén
Neve is azt mondja, hogy tiszta szépség,
Ezt senki nem vitatja el
Csak a szép külső mögött, ez a lány kicsit lökött
Olyan észvesztően más, mint mi
Hát mindenképpen más, mint mi,
Hát mindenképpen más, mint mi, a Belle
Nézd, LeFou!
A jövendőbelim.
Belle a leggyönyörűbb lány az egész faluban.
Így hát ő a legjobb.
De hát olyan művelt lány.
Te meg...
atletikus alkat vagy.
Tudom.
Olyan jól vitázik, mint amilyen szép.
Pontosan! Kinek kell ő? Jól megvagyunk.
Igaz.
De már a háború óta úgy érzem, hogy hiányzik valami.
És ő itt az egyetlen, akiben van egy kis...
Fogalmam sincs, mi az.
Már első pillantásra eldöntöttem,
Hogy végül őt veszem majd el
Ez a lány egy kedves lény, legalább oly szép, mint én,
Nem is illik senki más hozzám, csak Belle
Mon'dieu, ha jő,
Én berosálok
Monsieur Gaston, elragadó
Szívem, úgy ver, hogy elalélok
Egy bódítóan csábos hódító
Semmi esélyetek nála.
- Bonjour! - Pardon!
- Tessék! - Mais oui!
- Még ilyen sort, hát! - Ez szép, mily föld
- Szép sajt - Tíz rőf
- Egy font - Kérem
- Hozom a kést - Engedjen már!
- Kifli, - Kis hal,
- enyém - Büdös
- Madame, ön téved! - Meglehet
- De messzi távol szebb világ vár rám - Jó reggelt!
- És végül én teszem majd asszonnyá - Ó, jó reggelt!
Roppantul szép lány, na de ritka példány,
Mondhatni formás mademoiselle
Milyen mérhetetlen kár, Hogy nem hasonlít ránk
Mivel tényleg olyan furcsa lány, mert tényleg olyan furcsa lány,
Oly szépségesen furcsa lány,
A Belle
Jó reggelt, Belle!
Szép könyved van.
Olvastad már?
Ezt még nem, de olvastam párat.
Az asztalotokra.
Ma együtt vacsorázunk?
Sajnálom, a ma este nem jó.
Dolgod van?
Nincs...
Szóval, feladod?
Nem, LeFou.
A legnehezebben elejtett vad szerzi a legtöbb örömöt.
Belle pont azzal bűvöl el,
hogy nem csinál bolondot magából, hogy észrevegyem.
Hogy is hívják ezt?
Méltóság?
Felháborítóan vonzó, nem igaz?
Gaston!
Mind, ami múlna, hogy lesz örök?
Hogy lehet jövő majd a múlt?
Csak a szív segít, hát használd,
Noha nem lesz könnyű út...
Úgy érzed, megakad az idő,
Rabságból hallatsz pár sóhajt,
Bátran bízz a szívedben,
Mert segít majd...
Belle.
Adnál egy...?
Adj egy...
Köszönöm.
És kellene egy...
Nem, nem. Nem.
Vagy mégis.
Igen, pont ez kell ide. Köszönöm.
Papa, szerinted furcsa vagyok?
Furcsa?
Az én lányom? Furcsa?
Ezt honnan vetted?
Nem tudom. Ezt mondják.
Ez itt egy kis falu, tudod?
És kicsinyes is egyben.
De pont ezért biztonságos is.
Párizsban ismertem egy hozzád hasonló lányt, aki szintén
megelőzte a korát.
Más volt.
Gúnyolták érte.
Aztán idővel azon kapták magukat, hogy utánozzák.
Kérlek, mesélj még róla valamit!
Az anyád nagyon...
bátor volt.
Nagyon bátor.
Nos,
mit hozzak neked a piacról?
Egy rózsát! Olyat, mint a festményen!
Minden évben ezt kéred.
És minden évben hozol.
Idén is hozok egyet.
Megígérem.
- Viszlát, papa! - Viszlát, Belle!
Gyerünk, Fülöp!
Tudod az utat.
- Holnap találkozunk. - Igen. És hozom a rózsádat.
Vigyázz magadra!
Te meg mit csinálsz?
Ruhát mosok.
Gyere! Gyere!
"A kék madár..."
...átrepül...
a sötét erdő
"fölött."
Ügyes vagy!
Te meg mi a csudát művelsz?
Őt is megtanítod olvasni?
Nem elég, hogy te tudsz?
Tennünk kéne valamit.
Te vagy a legbujább,
Legcsodásabb teremtmény a földön.
Senki sem ér fel hozzád.
Biztos gyönyörűek lesznek a gyerekeink.
Megzavartalak valamiben?
- Mi az? - Egy bizonyos lányka bajba került.
Hősre van szükség.
Veled még nem végeztem.
Én sem.
Hallom, gondod akadt az igazgatóval.
Engem sem kedvel.
Adhatnék egy tanácsot a falusiakról?
Nem hisznek abban a változásban, amit el akarsz érni.
Én csak olvasni tanítottam egy lányt.
Csak egy gyerekkel kéne foglalkoznod,
a sajátoddal.
Még...
nem állok készen az anyaságra.
Nem ismerted meg az igazit.
Ez egy kis falu, Gaston. Már mindenkit ismerek.
Talán nem voltál elég figyelmes.
És változnak az emberek.
Gaston,
nem tudnánk boldoggá tenni egymást.
Ennyit nem változhat senki sem.
Ó, Belle!
Tudod, mi lesz a vénkisasszonyokkal az apjuk halála után?
Adjanak egy kis aprót!
Maradékok után koldulnak, mint szegény Agathe.
Ilyen a világunk, Belle!
Az egyszerű emberek, mint mi, beérik ezzel.
Lehet, hogy földműves vagyok,
de nem vagyok egyszerű,
és soha nem megyek hozzád, Gaston.
Sajnálom.
Hát nem hihetetlen?
Én menjek hozzá
ehhez a tulokhoz?
Madame Gaston, örömmel hallom!
Madame Gaston, csak tegye meg!
Nem én! Sosem! Ezt garantálom,
Mert érzem, nekem ennél több kell már!
Szólít a távolból egy rég várt kaland,
Egy csodás, furcsa borzongás!
Talán álmom nem is más,
Csak egy örök lelki társ,
És az új életre vágyódás...
Szép erdő.
Bárcsak eligazodnék benne.
Te tudod, hol vagyunk, Fülöp? Mert én nem.
Nyugalom, nyugalom, Fülöp!
Mehetnénk erre.
Gyerünk! Jobbra!
Ez az! Lassan!
Tovább!
Mindig adódik
új lehetőség.
Nem kell félned, ez csak egy kis hó.
Júniusban.
Óvatosan!
Csúszós.
Gyí! Gyí, Fülöp! Gyerünk, gyerünk!
Gyerünk!
Menj, Fülöp, menj, menj, menj!
Fülöp!
Jó fiú!
Gyerünk, pajtás, gyerünk!
Ó, Fülöp, megmentettél.
Szép volt. Igen.
Úgy néz ki, találniuk kell más vacsorát, nem igaz?
Nézd!
Van itt széna.
És víz is.
Itt jó helyed lesz, barátom.
Én megyek és üdvözlöm a kastély urát.
Bárki is legyen az.
Köszönöm.
Köszö...
Hahó!
Nem akarok betörni.
Csak egy utazó vagyok.
A vihar üldözött be önhöz.
Bocsánatot kérek.
Van itt valaki?
Mindenki alszik?
Biztos eltévedt az erdőben.
Fogd be, te féleszű!
Tessék?
Csodálatos.
Lenyűgöző.
Jó az ízlése.
Rám gondolt.
Hoppá!
Bárhol is bujkál,
én csak szeretnék kicsit felmelegedni a tűznél.
Máris jobb.
Sokkal jobb.
Köszönöm.
Anya azt kérte, ne mozduljak meg, mert megijedne tőlem.
Bocsánat.
Semmi baj.
Nagyon
hálás vagyok a vendéglátásért.
De most...
búcsúzom, viszlát
és jó éjt!
Gyerünk, Fülöp! Menj, menj!
Ne, várj, várj, várj!
Rózsa. Majdnem elfelejtettem.
Elmúlt a veszély.
Viszek egy rózsát Belle-nek.
Megvagy.
Fülöp!
Mi történt?
Hol van papa?
Vigyél hozzá!
Tik-Tak úr!
Egy gyönyörű lány.
Igen, én is látom, hogy lány.
A kezem lett oda, nem a szemem.
És ha ő az igazi?
Aki megtörheti az átkot.
Ki mondta ezt?
Ki az?
Papa?
Papa, te vagy az?
Belle!
Hogy találtál meg?
Jéghideg a kezed.
Haza kell jutnod.
Belle, kérlek, menj innen!
Ez a kastély életre kelt.
Menj, mielőtt rád talál!
Ki?
Ki van ott?
Ki vagy te?
Te ki vagy?
Az apámért jöttem.
Az apád egy tolvaj.
Hazudsz!
Ellopott egy rózsát.
Én kértem tőle.
Engem büntess, ne őt!
Ne!
Örökre bezárna.
Úgy tűnik, ez történik itt, ha letépsz egy szál virágot.
Örök rabság egy rózsa miatt?
Engem örök átokkal sújtottak ugyanezért.
Apádat csupán csak bezártam.
Még mindig helyet akarsz cserélni vele?
Gyere ki a fényre!
Dönts!
Belle, nem hagyom, hogy ezt tedd!
Anyádat elvesztettem.
Téged nem foglak!
Na, menj!
Menj!
Jól van, papa, elmegyek.
Hadd beszéljek vele!
Olyan szívtelen vagy,
hogy nem engedsz elbúcsúzni az apámtól?
Az örökkévalóság megvár.
Miután bezárult az ajtó, soha többé nem nyílik ki.
- Veled kellett volna jönnöm. - Nem, Belle, figyelj rám!
Nincs semmi baj.
Most menj!
Éld az életed!
És felejts el!
Mégis hogyan?
Te tettél azzá, aki vagyok.
Szeretlek, Belle.
Nem kell félned.
Én is szeretlek, papa.
És nem félek.
Megszököm innen, ígérem.
Mi?
Cseréltél vele.
Ő az apám.
Ő egy bolond.
És te is az vagy.
Belle...
Papa!
Ne bántsd!
- Papa! - Ne!
Visszajövök!
Ígérem!
Elnézést a zavarásért, mademoiselle,
azért jöttem, hogy elkísérjem a szobájába.
A szobámba?
- Azt hittem... - Mit?
Hogy "Miután bezárult az ajtó, soha többé nem nyílik ki"?
Tudom.
Néha olyan drámai.
Helló!
Magácska nagyon erős.
Ez előnyös tulajdonság.
Mi vagy te?
Én vagyok Lumiere.
És tudsz beszélni?
Hát persze, hogy tud.
Be nem áll a szája.
Lumiere, a cselédség fejeként követelem
hogy zárd vissza a tömlöcébe.
Mi akarsz lenni hátralévő életedben?
Ember vagy kandallóóra?
Készen áll?
Bízz bennem!
Felejtse el az első benyomásokat! Remélem, hogy nem rettent meg.
Lett volna rá okom?
- Hisz egy gyertyával beszélek. - Gyertyatartóval, kérem!
Nem mindegy.
De állok rendelkezésére. A kastély már az öné.
Bárhova mehet, ahova kíván.
Kivéve a nyugati szárnyat.
Mivel itt nincs olyan.
Miért? Mit találnék ott?
- Semmit. - Semmit.
- Az csak tároló. - Tároló.
- Úgy ám. - Úgy ám.
Igen, úgy ám.
Erre van a keleti szárny.
Vagy ahogy én hívom, az egyetlen szárny.
Óvatosan, s'il vous plaît!
Ez lesz az új otthona.
Egyszerű, de kényelmes.
Ez gyönyörű.
A gazdánk
természetesen a legszebb szobát szánta önnek.
Ó, nem számítottunk vendégekre.
Enchanté, mademoiselle.
Ne aggódjon!
Azonnal tisztává varázsolom a szobát.
Veszélyes ez a terv.
Bármit kockáztatnék, hogy újra megcsókolhassalak.
Azt nem lehet, már megégettem magam veled.
- Erősnek kell lennünk. - De hogyan, ha elgyengülök melletted?
Idebent minden tárgy él?
Helló! Téged hogy hívnak?
Az ott egy hajkefe.
Ne ijedjen meg!
Ő a ruhásszekrénye.
Madame de Garderobe. Egy pazar dalnok.
Már ha épp nem alszik.
Tik-Tak úr, egy dívának kell a pihenés.
Ó, el ne aludjon, madame!
Ennek a lánynak ruha kell.
Na végre!
Egy lányka.
Gyönyörű szem.
Büszke arc.
Hibátlan vászon. Igen!
Nézek valamit, ami méltó egy hercegnőhöz.
Nem vagyok hercegnő.
Badarság!
No, lássuk, mi van a fiókjaimban!
Ez nagyon kellemetlen.
Frufru, segíts be a mamának!
Szolid. Visszafogott. Csodás!
Frufru, mondd meg a Maestrónak, hogy hiányzik!
Képzeld el, LeFou!
Egy rusztikus faház.
Az elejtett prédám éppen a tűzön sül,
tündéri gyerekek kergetőznek, és a szerelmem
a lábamat masszírozza.
De Belle mit válaszolt?
"Soha nem megyek hozzád, Gaston."
Tudod, vannak ám más lányok is.
Egy jó vadászt nem foglalkoztatnak a nyulak.
Jó ég, te mélypontra értél, Gaston,
Csüggedt vagy, fásult és bús
Akárki helyedbe lépne, Gaston
Hős vagy és drukkerben dús
A nép téged abszolút ajnároz most,
Mert él-hal egy alfa hímért!
Tested oly fess, na meg roppant izmos,
De csak te tudod azt, vajon mért...
Mert te csúcs vagy, Gaston,
Csupa hús vagy, Gaston,
Nyakban nagy vagy, és mindenben vastag, Gaston
Minden férfinak a legjobbika,
Te vagy a falon a dísz
Nem mond mást soha Tom, Dick és Bika,
Mint hogy mögötted áll, mindig csak benned bíz!
Tudja a
város, Gaston,
Hogy nincs párod, Gaston
Tudja, duzzadó, hangadó vagy te, Gaston
Bizony sohasem létezett még ily' példány,
Marha nagy tag vagy, Gaston!
Ez jól esik,
Köszönöm, édes LeFou!
Hogyha itt vagy, a szél minket el már nem fú!
Túl sok?
Ja!
Jól becsápol Gaston,
És te ázol! Gaston!
Kicsiny falat vagy, hogyha rád harap Gaston
Hogyha fegyverrel támadnék, véged!
A vad kinyúvad, sose nyer
Néha hátulról leplek meg téged!
Erre nem számítasz!
És ez fair?
És ha nem?
Marha nagy vagy, Gaston!
Nyerni nem hagysz, Gaston
Versenyköpésben senki se jobb, mint Gaston
Bizony fontos, hogy jól tudjak célba köpni
Ez tíz pontos, ám!
Köszönöm. Köszönöm.
Még gyermekként ettem meg negyven tojást
Minden reggel, hogy nőjön a váll
Most nassolok óránként ötvenet, s lásd,
Erős testem csak izmokból áll
Ki... az... agy?
Csak Gaston!
- Aki nagy! - Csak Gaston!
És a hangomat rekeszből megtámasztom!
Házam agancsok hadával ékesítem...
Jöjjön a tánc!
Nála nincs ászabb srác!
Mindent megszépít ő,
Nincs jobb testépítő,
Tőle olvad az összes asszony!
Ő a leghősebb hős, már-már kész főemlős!
Nincs szebb név:. G, A, S, T...
Aztán még talán még egy T...
Elszúrtam, azt hiszem. Nyelvtanban rossz vagyok,
Hiszen ezelőtt sohasem betűztem hangosan még:
Gaston!
LeFou, te vagy a legjobb.
Hogyhogy hogy még egy lány se csapott le rád?
Azt mondják, tapadós vagyok, de nem igazán értem.
Kérem, kérem! Valaki, valaki!
Segítség!
Segítsetek!
Elfogta a lányomat és bezárta egy tömlöcbe!
Kicsoda?
Egy szörny!
Egy nagy, rémes, ijesztő szörny.
A lányom élete veszélyben van.
Miért nevettek? Ez nem vicc!
Egy kastély rejtőzik az erdőben.
Ott már beköszöntött a tél.
Júniusban tél?
Vén bolond Maurice.
Figyeljetek!
A szörny létezik.
Felfogtátok?
Senki sem segít?
Én segítek, Maurice.
Mi?
Tényleg?
Emberek!
Ne gúnyolódjatok már rajta!
Köszönöm, kapitány.
Nem kell megköszönnöd.
Vezess a szörnyhöz!
Gyere!
Mama! Van egy lány a kastélyban.
Igen, Csészike, tudjuk.
Milyen teát szeret?
Herba, oolong,
kamilla?
Olyan izgatott vagyok!
Higgadj le, nehogy letörjön a kis füled!
Fel a fedővel!
Lumiere!
Nyugalom, majd én beszélek vele!
Megterítettél neki!
- Gondoltuk, örülne a társaságának. - Gazdám, biztosíthatom önt,
hogy nekem nincs közöm a tervhez.
Megteríteni neki, estélyit tervezni neki, szobát adni neki
a keleti szárnyban...
Átvitted egy szobába?
Nem, ő a felelős ezért.
Így igaz.
De ha ő törheti meg az átkot,
akkor a vacsoránál megpróbálhatná elbűvölni.
- Jó ötlet, Tik-Tak úr. - Mi?
Még sosem hallottam ekkora bolondságot. "Elbűvölni a foglyot".
De meg kell próbálnia. Minden egyes nappal
veszítünk emberi mivoltunkból.
Egy közönséges tolvaj lánya.
Ugyan milyen ember lehet?
Nem lehet az alapján megítélni valakit, hogy ki az apja.
Ma velem vacsorázol.
Ez nem kérés volt.
Finoman, gazdám!
Egy nap alatt vesztette el
a szabadságát és az apját.
Igen, szegény most biztos nagyon retteg odabent.
Pontosan.
Egy pillanat!
Látja? Már jön is. Ne feledje, legyen gyengéd!
- Kedves. - Elbűvölő.
Gáláns.
És amikor kinyitja az ajtót, fogadja őt megnyerő mosollyal!
Hadd lássam azt a mosolyt!
- Mon dieu! - Jaj, ne!
Nem vacsoráznál velem?
Foglyul ejtettél engem, és most vacsorázni akarsz velem?
Elment az eszed?
Feldühödött!
Ajaj!
Azt mondtam, hogy vacsorázz velem!
Én pedig azt mondtam, nem!
Mennyi az idő?
Mi történik?
Inkább éhen halok, minthogy veled egyek.
Ahogy gondolod!
De akkor éhezni fogsz!
Ha velem nem eszik,
akkor egyedül sem fog.
Féleszűek!
Nem beszélhet így velünk. Megtiltom.
Elkéstem?
Kár, mert most nagyon ki akartam osztani.
Ó, gazdám, visszatért!
- Nagyon vicces. - Lebuktál.
Mutasd a lányt!
Újabb szirom hullott le.
Lumiere,
kinőtt még három tollam. Tegnap húzogattam ki őket.
Tudom, drágám.
Én pedig napról napra jobban nyikorgok.
Jaj, ne, már megint ez van. Elnézést.
Ó, ne izgassátok fel magatokat!
Hiszen még van időnk.
Mama,
Leszek még valaha kisfiú?
Ó, igen, Csészike, leszel még nagyon
boldog fiúcska. A mama gondoskodik róla.
Mondtam, hogy hagyj békén!
Nem kell aggódnod. Csak Mrs. Potts vagyok.
Ó, csodásan festesz.
De örülök,
hogy a szolgálatodra lehetek.
Nagyon hosszú út áll előtted. Rendbe hozlak,
mielőtt elindulnál.
Úgy tapasztaltam,
hogy a legnagyobb problémák is elenyészőnek
tűnnek egy csésze finom tea után.
Lassabban, Csészike!
Nagyon örvendek.
Mutassak egy jó trükköt?
Csészike!
Nagyon bátor dolog volt, amit az apádért tettél, kedves.
Igen.
Mindannyian így látjuk.
Aggódom érte.
Még sosem volt egyedül.
Fel a fejjel, lányom!
A végén majd minden jóra fordul. Hidd el, minden jobb lesz
a vacsora után!
De azt mondta, ha nem eszem vele, akkor egyedül sem fogok.
Az ember sok mindent mond dühében.
De mi döntünk, hogy elhisszük-e.
Jössz már?
Menj!
Már jönnek. Gyerünk, mindenki haptákba!
Ez rossz ötlet.
Ha a gazda rájön, hogy adtál neki enni, én leszek a hibás.
Erről gondoskodom.
De láttad, hogy milyen bátor lány? Én mondom, ő az igazi.
Szerelembe esnek és újra emberek leszünk.
De ahhoz ki kell jönnie a szobából.
Hé, Chapeau, ez még piszkos!
Nem szeret bele a hercegbe.
Naponta kétszer még a rossz óra is pontos,
de most tévedsz. Húzd ki magad!
Sziporkáznunk kell.
Nincs ízlelőbimbóm, de ez biztos, hogy különleges.
Égjen a munka a kezetek alatt!
Bors, erősebben! Só, rázd meg magad!
Ne olyan hangosan! Higgadj le!
Hogyne, hogyne! De hát minden vacsorához kell egy kis zene.
Zene?
Maestro Cadenza, készen áll?
Sok idő eltelt, mióta utoljára játszottam.
Szinte már nem is emlékszem, hogy kell.
Újabb szuvas fog.
Maestro, a neje odafent van,
egyre nehezebben tud ébren maradni.
Számít magára, hogy segít megtörni az átkot.
Akkor a fogfájás ellenére is játszani fogok.
Maestro, halkan játsszon, kérem!
Ó, halkan? Sotto voce! Hát hogyne.
Van más ízléstelen kérésük is az előadásommal kapcsolatban?
Nincs, csak ennyi.
Gyere csak, kicsim!
Ma chere mademoiselle.
Rendkívül megtisztelő
és örömteli,
hogy itt köszönthetjük
önt.
És most
hagyja, hogy megvendégeljük!
Hogy betoljuk ön alá a széket.
Miközben az étkező büszkén tálalja...
a vacsoráját.
Jöjj el hát, gyere hát!
Vár a finom vacsorád
Szalvétád, azt kösd csak fel, chérie
És bízd a többit ránk!
Soup du jour, forró hors d'oeurve! Téged szolgálnunk öröm
Amit eddig ettél, sós volt,
Inkább ezt a főztöt kóstold!
Válaszol, táncra kel,
Minden tányér énekel
Hiszen vacsorádat tálalhatja fel
A menü pompás étek,
Ki ne hagyd, mert vétek, kezdd el hát lakomád,
Rendelj hát!
Húsragu,
Sajtszuflé,
Torta, puding, én flambé
Tálaláskor körítésnek kulináris kabaré
Társad nincs, félsz gyötör,
A díszlakoma kész gyönyör
Minden gondod odébb áll majd, száz tányért ha száz kanál hajt
Fényűző zsonglőrszám,
Fogás jön fogás után
Csak a legjobb ízlés diktál itt mindent
Igyál egy korsó sört,
Díszvendég vagy, sőt több! Na, gyere hát,
Lazán rágj, bennünk nem találsz hibát
Gyere hát,
Gyere hát, gyere hát!
Nem élet az élet, Ha a szolga senkivé lett
Hiszen jöttek nagy viharfelhők...
Ó, de szép volt, mikor még volt hasznunk
Ugye, Tik-Tak?
Elmúltak a régi szép idők!
Tíz éve mar a rozsda,
És hiába vágyunk jobbra,
Vágyunk csillogni, hogy megfogjon egy kéz
Majdnem elvegyültünk itt a lomban
Alkalomra várva, megjöttél, hát rajta, hopsza!
Gyere hát, gyere hát! Fényes konyha vár terád
Tüzes borral teli pohár, ontja bíbor illatát
Végül még: teázni sikk, édességhez jól esik
Itt a csésze, fogd csak kézbe,
Alig várod, végre kész-e
Aranyló aroma,
ez az íz adománya
Fogódzkodj meg, az íze mindig imponál
Úgy várunk, jöjj te, hát!
Igyál egy jót teát!
Na gyere hát,
Jöjj el hát!
Gyere hát, hív egy hang, néked főzni nékünk rang
Mert e híres konyha évek óta elhagyottan pang!
Ide húz
minden íz,
Bennünk hát nyugodtan bízz!
Míg a gyertya el nem lobban,
El ne szédülj egyre jobban!
Jóra jó,
Szépre szép,
Míg nem szólsz: Ennyi elég!
Aztán altatónak könnyű nóta szól
Kedélyes ünnepéllyel várunk minden éjjel!
Gyere hát!
Na, gyere hát!
Desszertet?
Nem értem, miért vagytok ilyen kedvesek.
Itt ragadtatok, mint én.
Nem akartok megszökni?
A gazda nem olyan rettenetes, mint amilyennek tűnik.
Valahol a lelke mélyén ott él egy herceg...
vagyis hercig legény, aki arra vár, hogy felszabadítsák.
Lumiere mondott valamit a nyugati szárnyról.
Amiatt ne fájjon a fejed!
Térj nyugovóra!
- Jó éjt! - Szép álmokat!
Irány az ágy!
Mit keresel itt? Mit tettél vele?
Semmit.
Majdnem a vesztünket okoztad. Mindannyiunk vesztét!
Tűnj el innen!
Menj!
Sakk-matt! Megint.
Várj! Nem! Már megint csaltál.
Mademoiselle, mit csinál?
Elmegyek innen.
Állj!
Futás, Frufru!
Igen, Frufru! Utána!
Ne hagyd elmenni!
Állítsd meg!
Ne, Frufru!
Nem, most nem játszunk!
Ne most, butus kutyus!
Rossz kutya! Rossz kutya!
Ne, ne, ne!
Kérem, maradjon!
Ez veszélyes!
Ó, egek!
Segítened kell.
Talpra kell állnod.
Nem! Biztos, hogy erre van.
Hallod a farkasokat?
Ez arra utal, hogy nagyon közel járunk a kastélyhoz.
Ez már tényleg túlzás. Vissza kell fordulnunk.
Állj!
Ez az! Itt van.
Ez az a fa!
Egész biztos.
Ezt a fát döntötte ki a villám.
De most...
újra az ég felé tör,
biztos valamiféle
mágia okozta.
Ebbe a családba akarsz beházasodni?
Vagyis...
a kastély arra...
Nem.
Nem, inkább...
Arra van.
Határozottan arra.
Elég volt a játszadozásból.
Hol van Belle?
A szörny bezárta, és most...
Szörnyetegek nem léteznek.
Se beszélő teáscsészék.
Mágia sincs!
A farkasok, a fagyhalál és az éhezés viszont valóságosak.
Mély levegő, Gaston.
Mély levegő.
Mi lenne, ha most visszaindulnánk Villeneuve-be?
Belle már biztos főzi a vacsorát.
Ha nem hiszel nekem, miért siettél a segítségemre?
Mert el akarom venni a lányodat!
Na, menjünk haza!
Belle nincs otthon!
Ott van vele, a...
Ha még egyszer kimondod, hogy szörny,
a farkasok elé vetlek!
Gaston! Fejezd be! Lélegezz!
Gondolj szép dolgokra! Idézd fel a háborút!
A vért.
A robbanásokat. Azt a sok özvegyet.
- Özvegyek. - Igen, igen.
Ez az.
Maurice!
Kérlek, bocsáss meg, öreg!
Nem beszélhetek ilyen hangnemben a leendő
apósommal.
Apósoddal?
Igen!
Soha nem veheted nőül a lányomat.
Tudtam, hogy ez lesz.
Ha Maurice nem adja áldását,
akkor az utamban áll.
Amint megölik a farkasok,
csak én gondoskodhatok Belle-ről.
Gondoljuk ezt át!
Nem veszünk fontolóra egy kevésbé...
véres megoldást?
Jössz már?
Gyí!
Ez fáj!
Ha nyugton maradnál, akkor nem fájna annyira.
Ha nem szöksz el, ez meg sem történik!
Ha nem ijesztesz meg, nem futok el!
Hiba volt a nyugati szárnyba menned!
Te meg uralkodhatnál az indulataidon!
Próbálj meg pihenni!
Köszönjük, kedves.
Örökké hálásak leszünk.
De miért ilyen fontos nektek?
Mindig mi gondoskodtunk róla.
De megátkozott titeket. Miért? Nem tettetek semmit.
Pontosan, aranyom.
Tudod, amikor a gazda elvesztette az édesanyját,
és a szívtelen apja azt a szegény, ártatlan gyermeket
a saját képére formálta,
nem tettünk semmit.
Hadd aludjon!
Boldog idő...
Ugye nem lesz elsiető?
Szívem még az ég felé nő,
Soha el nem válunk!
Lázban reszketek majd,
Ha a drágám zengi a dalt,
Ölelésünk örökké tart,
Karom átfon, így jó...
Jöjj hát, boldog idő,
Ez az álom oly szédítő...
Jó éjt, mama!
Nem lesz felhő,
Hazatér a fény!
Bús dallam szól
Ma a fájó sorsunkról...
Az átok még él
Tán akad majd, aki hall... Neki szól a dal
Mostoha sorsok, mennyi bánat...
Szívünkben mégis ott a fény
Sokat tanultam már eddig,
De ez szokatlan rejtély,
- Hol van a múlt... - Érzem, a gyerekkornak vége,
- Az a sok szép kép hova bújt? - Nem véd meg apám többé már
Nincsen bennem gyengeség
- Ó, jöjj el, várunk! - De fényre vár a szívem rég!
Boldog idő!
Ugye jössz, hisz úgyis kell már
A boldogság
Szép, boldog idő,
Ragyogj újból ránk!
Mi lesz, ha lehull az utolsó szirom?
A gazda örökké szörnyeteg marad. Mi meg átváltozunk...
- Régiséggé. - Limlommá.
Ritkán használt holmivá.
Kacattá.
Kacattá válunk.
Szeretnék segíteni.
Biztos meg lehet törni az átkot.
Hát, van rá mód.
Ne gyötörd magad ezzel, drágaságom!
Hibát követtünk el, és megisszuk a levét.
Igyál!
Köszönöm, Agathe.
"Naggyá, dicsővé tesz a szerelem;"
Nem szeme lát, csak szíve - s ez okon
"Festik Cupidót szárnnyal, de vakon"
Ismered Shakespeare-t?
Jó oktatásban részesültem.
Nekem a Rómeó és Júlia a kedvenc darabom.
Miért is nem lepődtem meg?
Micsoda?
Az a sok vágyakozás és busongás és...
Jobb olvasnivalók is vannak.
Egyet mondj!
Hát, kezdetnek ajánlhatok innen néhány könyvet.
Minden rendben?
Ez csodálatos!
Igen. Valóban az.
Ha ennyire tetszik, a tiéd.
Tényleg elolvastad mindet?
Mi?
Hát, nem mindet.
Néhány görögül van.
Ez vicc volt?
Most már viccelődsz is?
Meglehet.
"A lég oly hideg, csípős és kék,"
mindenre fátylat von a jég.
Minden ág és gally
és fűszál helyén Üveg áll, min megcsillan a...
"fény."
Mintha most látnám először.
Több ilyen is van?
"De az ünnepélyes csendben suttogása hallik"
mindennek, mi alszik.
Nézz! Nézz reám!
Jöjj, ébressz fel!
"Itt mindig megtalálsz."
Oly kedves így, már majdnem szép
Azt hittem, rút és irigy, Oh, ez a szörnyűség
Pedig hát jó és kedves lény,
Nem tudom, hogy nem vettem észre eddig én
Hogy rám tekint, most másképp néz,
Már nem is fél, ha hozzám ér, megáll az ész
Ez szédítő, el sem hiszem,
Hogy minden megváltozott ilyen hirtelen
Oh, nem csoda, ha meglep
Ez az érzés, hogyha így tör rád
Jó, nem egy szőke herceg,
Mégis szép a lelke, mint a bíborszín virág
- Na lám, csak lám, - Még ily csodát,
- Minő talány, - Fiú és lány,
Hogy milyen váratlanul egymásra talál!
Hogy csoda lesz-e? Várjunk még!
De várjunk még, csak egy-két hét,
Aztán majd biztos lesz, hogy őrá vártunk rég!
Azt hiszem,
Szinte már biztos az, hogy őrá vártunk rég!
Kire, mama?
Végül majd biztos lesz, hogy őrá vártunk rég!
Kire vártunk? Ki az?
Elmondom, ha idősebb leszel.
Jól van. Már az vagyok!
Csészike...
Te kis rosszcsont!
Mit olvasol?
Semmit.
Guinevere és Lancelot.
Hát, inkább...
Artúr király és a Kerekasztal lovagjai.
Lovagok, hősök, kardok, miegymás.
Viszont...
romantikus is.
Jól van.
Meg sem köszöntem, hogy megmentettél.
Hát, még én se neked,
hogy nem hagytál ott a farkasoknak.
Olyan jól szórakoznak.
Igen. De ha én feltűnök, elhal a nevetés.
Ismerős.
A falusiak azt mondják, vicces lány vagyok.
De szerintem nem bóknak szánják.
Sajnálom.
Szörnyű lehet az a falu.
A kastélynál is magányosabb.
Mi lenne, ha elszöknénk?
Egy másik ajándék a varázslónőtől.
Egy könyv, amely messzi vidékekre visz.
Elképesztő!
Ez is csak egy kegyetlen trükk.
Csak egy újabb átok.
A kinti világban nincs helye a magamfajtának.
De neked lehet.
Gondolj arra a helyre, amit mindig látni akartál!
Keresd meg a lelki szemeiddel!
Érezd a szíveddel!
Hova hoztál minket?
Párizsba.
Nagyon szeretem Párizst.
Mit néznél meg először?
A Notre Dame-ot?
A Champs-Élysées-t?
Nem?
Túl turistás?
Sokkal kisebb, mint képzeltem.
Rám köszön Párizsból egy emlék
Sok pici élmény megmozdul...
Ez az ócska, ódon padlás,
Hol a szív volt csak az úr
Visszanéznem könnyű,
Távolodnom fáj...
Hiszen a gyerekkornak vége
Nincs már
Mi lett édesanyáddal?
Ezt a történetet apám képtelen volt elmondani.
Nem akartam faggatni.
Orvosi maszk.
Pestis.
Azonnal induljanak!
Gyorsan,
mielőtt ő is elkapja!
Sajnálom, hogy tolvajnak hívtam apádat.
Menjünk haza!
Megátalkodott vihar!
De szerencsére mi nem az erdőben vagyunk kikötözve,
vérszomjas farkasokkal körülvéve.
Még nem késő,
visszamehetünk...
Tudod,
valahányszor behunyom a szemem,
őt látom magam előtt,
és ha kinyitom,
még...
Maurice!
Gaston!
Meg akartad ölni Maurice-t?
Maurice!
Hála az égnek!
Öt teljes napja
kereslek.
Meg akartál ölni,
otthagytál a farkasoknak.
Farkasoknak?
Megszoktuk, hogy téveszméid vannak,
de ezzel a vádaskodással túlzásba estél.
Maurice,
van bármi bizonyítékod arra, amit mondtál?
Kérdezd Agathe-t! Ő mentett meg.
Agathe!
Azzal igazolnád a vádat, hogy mit hord össze
egy mocskos némber?
Ne vedd sértésnek!
Monsieur LeFou.
Ön ott volt. Mindent látott.
Én?
Így igaz!
Nem kell nekem elhinni.
LeFou!
Drága jó cimborám!
Én,
a legrégibb barátod és leghűségesebb bajtársad
meg akartam ölni életem szerelmének atyját?
Ez elég bonyolult kérdés, több szempontból is...
De nem.
Nem akarta.
Te...
Maurice...
fáj, hogy ezt kell mondanom, de mindenkire veszélyt jelentesz.
Nem csoda hát, hogy Belle elszökött.
Segítségre szorulsz.
Kell egy hely, ahol meggyógyítanak.
Rendbe fogsz jönni.
Ne félj!
Azt mondtam neki:
"Ahol megjelensz, minden felragyog.
Este táncolhatnánk". Eszembe sem jutott, hogy igent mond!
Mit képzeltem?
Nem, gazdám. Ez jó hír!
Csak négy szirom maradt, vagyis ma este
elmondhatja neki, mit érez.
Bolondnak érzem magam.
Úgysem szeret belém.
Ne így álljon hozzá!
Ő az igazi.
Bár ne mondogatnád folyton ezt!
Nincs olyan, hogy "igazi".
Fontos önnek, nem?
Akkor udvaroljon gyönyörű zenével és romantikus gyertyafénnyel.
Igen, és ha eljön a nagy pillanat...
Honnan tudjam, mikor?
Kicsit émelyegni fog.
Ne aggódjon, gazdám! Helyt fog állni.
Ne idegeskedjen annyit, és mondja meg Belle-nek, mit érez!
Ha nem teszi meg,
akkor ezentúl hidegen issza a teáját!
- Sötétben. - Egy poros kastélyban.
Egy sötét és poros kastélyban.
Legyen szép a haja, azt imádják a nők!
Intézem az ujjakat!
Chapeau, fogmosást! Ráfér már!
Csepp-csepp!
Csatt-csatt!
Ragyog a köröm,
csillog a szarv!
Hunyja be! Puff-puff!
Végül a paróka!
Voila!
Jól van. Helyre tudom hozni.
Csodálatos!
De valami hiányzik.
Ó, igen.
Az utolsó simítás.
Hol volt, hol nem volt,
Régi nóta száll
Volt két idegen,
Aki hirtelen egymásra talált
Apró változás,
Csöppnyi, mint a könny,
Nem számított rá,
Fél is még talán,
Szépség és a szörny
Mindig ugyanúgy,
Mindig meglepő
Mindig úgy, mint rég,
Ahogy nem kétség,
Új nap mindig jő
Hol volt, hol nem volt,
A vén idő mesél
Édes-búsan szól,
Hogy még változol,
S néha tévedsz még
Új nap mindig jő,
Felszárad a könny
Hol volt, hol nem volt,
Rímmel így dalolt
Szépség és a szörny
Hol volt, hol nem volt,
Rímmel így dalolt
Szépség és a szörny!
Rég nem táncoltam.
El is felejtettem, milyen.
Bizonyára bolondság
abban bíznia egy ilyen szörnynek,
hogy egy nap elnyerheti a szívedet.
Nem tudom.
Tényleg?
Boldog tudnál lenni itt?
Lehet boldog az, aki nem szabad?
Apám tanított táncolni.
Sokszor a lábára léptem.
Biztos hiányzik.
Nagyon.
Szeretnéd megnézni?
Mutasd az apámat!
Papa!
Mit művelnek vele?
Bajban van!
Akkor oda kell menned.
Mit mondtál?
Oda kell menned.
Nem késlekedhetsz.
Nem,
vidd magaddal!
Így majd mindig vissza tudsz tekinteni rám.
Köszönöm.
Bár kételkedtem, minden óramű pontossággal megy.
Az igaz szerelem tényleg mindent legyőz!
Elengedtem.
Micsoda?
Gazdám, hogy tehetett ilyet?
Muszáj volt.
De miért?
Azért, mert szereti Belle-t.
Miért nem változtunk át?
Mert a lány nem szereti őt. És már túl késő.
De még mindig visszatérhet.
Nem.
Szabadon engedtem.
Sajnálom, hogy veletek ezt nem tehetem meg.
Menjetek!
Nincs sok időnk hátra.
Jöjj, szerelmem!
Mikor az élet ura vagy,
Szabadon élhetsz királyként,
Azt hittem, társ már ehhez nekem sose kell,
Lekéstem így a fényt
Fájdalom ébred itt most benn
Őt látom mindig mindenben
Egyszer csak nyílni kezd egy lelakatolt szív,
Ez, félek, túl sok így
Ő már el nem válik tőlem,
Menekülhet bárhová!
Minden múló perccel hűsít, perzsel,
Mindig várok rá!
Nyitva áll az űzött kastély,
Magány helyett társra vár,
Álmomban besétál majd ő,
S mellettem lesz örökre már
Dacolnom kell a sorssal most!
Szerelmem fénye végre ég!
Elrepült előlem, s tán messze földön jár,
Szívemmel látom még...
Ő már el nem válik tőlem,
Menekülhet bárhová!
Sorsom útvesztőjén
Társam ő, s én mindig várok rá!
Nyitva áll az űzött kastély,
Magány helyett társra vár,
Álmomban besétál majd ő,
Szaladhat már a rút idő,
Bennem az érzés egyre nő,
Mától mindig várok rá!
Nincs jól. Kérem!
Kórházban a helye,
nem intézetben.
Láttál belülről őrültekházát, Maurice?
Egy hétig sem bírnád.
Add áldásodat, és szabadon engedlek.
Soha.
Vigyék!
Állj!
Papa!
Nem hittem, hogy látlak még.
Engedjék ki! Megsérült.
Nem tehetjük, hölgyem, de gondját fogjuk viselni.
Az apám nem őrült!
Gaston, szólj neki!
Hű vagyok a családodhoz,
de apád képtelenségeket hordott össze.
Így igaz, Belle.
Arról zagyvált, hogy látott egy szörnyet
egy kastélyban.
Most jöttem a kastélyból, és létezik a szörny!
Csak azért mondod, hogy elengedjék, ez nem bizonyíték.
Bizonyíték kell?
Mutasd a szörnyet!
Itt a bizonyíték.
Varázslat!
Nézzétek a szörnyet!
Nézzétek az agyarát!
A karmait!
Ne! Ne féljetek!
Ő gyengéd és kedves.
A szörnyeteg a bűvkörébe vonta.
Még az sem kizárt, hogy fontos a lány számára!
Nem ő a szörnyeteg, Gaston.
Te vagy az!
A szörny senkinek sem ártana.
Hallottam a sötét mágiáról,
de eddig sosem voltam szemtanúja!
Mindenkire
fenyegetést jelent!
Ne hagyjuk, hogy figyelmeztesse!
Zárjuk be!
- Ne! - Gyere csak!
Hallgass!
Ezt megemlegeted!
Ó, Belle!
Gaston. Minden tisztelettel...
Lennél a következő?
Hozd a lovamat!
Álljunk őrt!
Nem szökhetnek meg.
A lény a vesztünket okozza, ha nem állítjuk meg!
Azt mondom, végezzünk vele!
Végezzünk vele!
Már az egész falu fél,
Jön a borzadályos éj,
Mert a szörny, ha rémes éhe támad, gyerekhúson él
Bizony házainkban vér ömölhet, míg szabadon jár...
Idejében el kell kapnunk őt,
Most rajta, gyertek hát!
Nekivág mivelünk, aki nem riad, ha árnyat űzve
Száz veszéllyel várja mély mocsár
Mondj imát, vészes rád ott a felvonóhíd kapuján túl,
Mely mögött a rémes állat vár
Ott a szörny! Agyarán gonosz csillám
Mikor zúz, mikor jó préda jő,
Lángra gyúl, tüzet fúj,
Üsd, míg vérbe borul, míg csak él!
Halál rá!
Harcra fel!
Fáklya kell! Lóra fel!
Amíg ereinkben forr a vér,
Mert bátrak közt is Gaston a vezér
Hegyen át, völgyön át vezetsz ellene egy horda bátrat,
Oda, hol a vészes állat él
Az a szörny bazinagy, mint a hegycsúcs
Marha rút, csupa szarv, csupa csúf
Kard és íj biztos kell, Aki hős, útra kel,
Jobban szólva menetel
Mutasd azt a kastélyt!
Legalább megtanult szeretni.
Mire megyünk vele, ha a lány nem szereti viszont?
Nem. Úgy érzem, most először van igazi esély arra, hogy belészeret.
Hallod ezt, mama?
Belle az? Visszajön?
Igaz lenne?
Megmondtam!
Sacré bleu!
Támadók!
Haramiák!
Erről ennyit.
Még hogy igaz szerelem!
Vár a védvonal!
Ki kell tartanunk!
Félre az útból!
Idegen, aki más, azt mi nem szeretjük,
Mert ijesztő, vesznie is kell, az nem vitás
Száz csaták zászlaját emeld fel magasra,
Nincs, ki megver ötven franciát!
Vesszen a szörny!
Segítség kell.
Szólnom kell a szörnynek.
Mi?
Hogy tudtál megszökni?
Ő engedett el, papa.
Visszaküldött hozzád.
Ezt nem értem.
Honnan...?
Ő vitt el oda.
Tudom, mi történt maman-val.
Akkor tudod, miért kellett otthagynom. Hogy megvédjelek.
Mindig próbáltam megvédeni a kislányomat.
Talán túlzottan is.
Már értem.
Segítesz nekem?
Ez veszélyes.
Igen.
Tényleg az.
Feltörhetném a zárat.
Elvégre
csak néhány fogaskerék és rugó.
De kéne valami...
hosszú és hegyes.
Mint ez.
Pont jó.
Elnézést, gazdám!
Nem akartam megzavarni.
Nem jön vissza.
Nem.
Bedöntik az ajtóinkat.
Már nem számít.
Felőlem jöhetnek!
Harcra fel! Harcra fel!
Ez nem segít!
Van egy ötletem.
Harcra fel! Harcra fel! Harcra fel!
Téged kicsit sem aggaszt,
hogy talán kísértetjárta a kastély?
Szedd össze magad, LeFou!
Hol vagyunk?
Ismerős ez a hely.
Mintha már jártam volna itt.
Szervusz!
Biztos te vagy
a beszélő csésze.
Ön meg
bizonyára a nagyanyja.
A nagyanyja?
Támadás!
Hahó!
Gaston!
Gaston.
Segíts!
Sajnálom, barátom.
Hősre van szükség.
Aú!
Üdv!
Ez az öné.
Nagyon makacs lány.
Van gyermeke?
Most nincs ki megvédjen, ugye?
Egy, két, há, négy,
öt, hat, hét, nyolc...
Ez igen, Csészike!
Kiváló!
Itt a felmentő sereg!
Leckéztessük meg őket! Gyerünk!
Ezek az úgynevezett könyvek, ti harmadrangú muskétások!
Ó! Mennem kell.
Ütött az órám.
Gyertek,
kicsi fiúk!
Pördüljetek! Én öltöztetek!
Igen! Csinos fiúkák! Igen.
Gyönyörű!
Menj! Légy szabad!
Légy szabad! Légy szabad!
Hogy isszátok a teát?
Tűzforrón?
Vagy pokoli forrón?
Mr. Potts!
Mama!
Köszönöm!
Ezt nektek!
Ügyesen csináltad.
Gaston oldalán álltam,
de megromlott a barátságunk.
Túl jó vagy hozzá.
Igen.
Akkor talán folytassuk!
Zene a füleimnek!
Hátra!
Aprítsuk fel a csembalót!
Mi? O-ó!
Maestro!
Drágám! Végre!
Megyek, szerelmem!
Eljött a perc!
A kövér hölgy dalra fakad!
Vigyázat!
Ez az! Futás, futás!
Bon voyage!
Jó utat!
Vissza ne gyertek!
Megvagy, szörny.
Gaston vagyok.
Belle küldött.
Szerelmes vagy belé?
Komolyan azt hitted, hogy rád vágyik?
Belle!
Hol van?
A faluban
feleségül veszlek.
És a szörnyeteg feje
- a falunkon lóg majd! - Soha!
Nem menekülhetsz!
Ne!
Belle.
Belle!
Visszajöttél.
Próbáltam megállítani őket!
Maradj ott!
Odamegyek!
Gaston!
Ne!
Ne engedj el!
Kérlek!
Bármit megteszek.
Kegyelmezz, szörny!
Nem vagyok
szörny.
Menj!
Tűnj innen!
Ne!
Túl messze van!
Kérlek!
Gyere!
Visszajöttél.
Persze, hogy visszajöttem.
Örökké veled maradok.
Attól tartok, az én időm lejárt.
Már együtt vagyunk.
Minden rendben lesz.
Legalább még láthattalak...
utoljára.
Ne!
Kérlek, ne!
Ne halj meg!
Sikerült, Pamacs!
Győzelmet arattunk!
Pamacs?
Pamacs.
Ó, én drága Pamacsom!
Jaj, ne!
Maestro, nagyon bátor voltál.
Ég veled, szerelmem!
Ne! Ne hagyj itt!
Csészike!
Nem láttátok? Elszaladt!
Hol van a kicsi fiam?
- Mama! - Jaj, ne!
Anyu!
Lumiere...
alig tudok...
beszélni.
Semmi baj, Tik-Tak úr.
Nem tudok...
Lumiere.
Barátom.
Megtiszteltetés volt együtt...
szolgálni.
Részemről volt az.
Maradj velem!
Ne hagyj magamra!
Szeretlek.
Maestro!
Madame!
Maestro!
Lumiere!
Még időben voltunk!
Pamacs!
Drágám! El sem hiszem!
Újra kisfiú vagy!
Nem megmondtam, kicsikém?
Olyan finom illatod van!
Frufru, finalmente!
Drágám?
Mr. Potts!
Beatrice!
Már emlékszem!
Tényleg!
Henry?
Henry!
Ó, szűzanyám!
Olyan magányos voltam!
Hadd változzak órává!
Lumiere, nézd!
Ó, hercegem!
Öreg barátom.
Annyira örülök!
Megmentett minket, mademoiselle.
Belle! Én vagyok az!
Csészike!
Hol volt, hol nem volt,
A vén idő mesél,
Édes-búsan szól, Hogy még változol,
S néha tévedsz még
Nyárrá lesz a tél...
Mesés ünnep jön,
Mit is mondhatnék,
Ennyi épp elég:
Szépség és a szörny
Mi az? Mi a baj?
Nincs kedved szakállt növeszteni?
Új nap mindig jő,
Felszárad a könny
Hol volt, hol nem volt,
Rímmel így dalolt
Szépség és a szörny
Hol volt, hol nem volt,
Rímmel így dalolt
Szépség és a szörny
A SZÉPSÉG ÉS A SZÖRNYETEG