Azta...
Ezt nézzétek!
Mintha a Szentszék hadsereget toborozna.
Az egész helyen feszültség uralkodik.
Ilyen érzés csak egy csatatéren terjeng.
Az emberek városa
Megállj, te lány!
Mármint én?
Mi ez az öltözék?
Mester!
Erről megfeledkeztünk...
Ez itt a Szentszék erődje.
Ilyen gyalázatos ruhákban nem léphetsz be.
Uraim, ez csak egy jelmez az előadásra.
Vándorszínészek?
Ez még nem mentség.
Rajta! Menjünk!
Biztos, hogy ez jó ötlet volt?
Egyértelműen boszorkány.
Mindenki őt bámulja.
Gyere csak!
Miért?
Nem lófrálhatsz ilyen ruhákban.
Veszünk neked valami normális göncöt.
De nekem ez normális.
Ne makacskodj már!
Schierke...
Bocsi...
Gonosz vagy...
Mit érdekel az a hülye kalap?
Ezért kéne hallgatnod rám!
Te barom!
Nem mászkálhatsz így!
Most komolyan, mi ütött belé?
Hogy tehetted ezt, Heretag?!
Az "Hervatag", Ivaréra.
A köpenyét és a kalapját Flora maga készítette!
Minden egyebe elégett!
Saját kezűleg?
Ez mindene, amije van!!
Tényleg majom vagy, hogy megríkatsz egy kislányt!
Schierke, várj!
Isidoro...
Keresünk egy fogadót.
Addig hozd vissza!
Én veled megyek.
Schierke!
Hé, hallasz?
Hová mész?
Ahol egyedül lehetek.
Az meg micsoda?
Ott maradj! Mi a fene vagy?!
Ez az ő teste.
Schierke!
Állj hátrébb egy kicsit!
Schierke, mi történt?
Fáj! Annyira fáj!
Engedj le... Engedj le!
Oldozz el...
Mit akarsz?
Mit tettek ezek az emberek, hogy felkötötték őket?
Ez nem gyerekeknek való hely.
Ööö... Azt hiszem, nincs gond...
Ezek itt kusánok.
Persze nem ez a lényeg,
hanem hogy Vritannisban élő szolgák voltak.
Szolgák?
Vritannis egy kereskedőváros.
A Szentszék nemzetei számára a kusánok vallási ellenségek,
ebben a városban pedig árucikkek is.
Viszont ebben a hatalmas háborúban
egyre nehezebbé vált eltartanunk őket.
És mivel Vritannis ama megtiszteltetésben részesült, hogy a Szentszék haditengerészeti bázisává vált,
a város úgy döntött, erkölcsi kötelessége felkötni ezeket.
Csak ezért?
Emberek veszik el egymás életet pusztán ilyen indokból?
A holttestek közszemlére tétele szentségtörés.
Megengedhetetlen.
Leveszem és elhamvasztom őket,
ti pedig segíten fogtok.
Világos?
Figyelj, Schierke... Vissza kéne mennünk.
Mindjárt sötét lesz.
Gyerünk...
Nem egy erdő fái kellenek ahhoz, hogy mindezt felépítsék.
Mégis mi célból...
építenek ilyen hatalmas dolgokat?
Ennyi ember és eszköz,
pusztán a vérontás kedvéért?
Ez az a világ, ahová ők tartoznak...
Úrnőm... A szellemek szavait alig hallani itt.
Elnyomják őket az emberek hangjai.
A kikötőbe? Biztos?
Igen.
Talán a barátod? Akkor sietned kéne.
Ez a hely veszélyes sötétedés után.
Kereskedőnek álcázott kalózok szoktak horgonyt vetni.
A végén még elrabolják őt, és eladják valami külföldi országban...
Várj!
A boszorkányt keresed?
Én is keresek valakit.
Elmondanád nekem, mit tudsz a boszorkányról?
Mire kell neked az a boszorkány?
Tudom már!
Elfogod, aztán átadod a városnak,
és bezsebeled a dicsőséget.
Dicsőséget?
Ne játszd a hülyét!
Ahogy elnézlek, te valami lovagnak öltözött nemesi ficsúr vagy.
Dicsőséget akarsz, hogy végül lovaggá üssenek.
Eltaláltam?
Hé...
Na, azt már nem!
Várj! Hallgass meg!
Schierke, éhes vagyok...
Menjünk vissza...
Nahát!
Hát mégis léteznek boszorkányok!
Te boszorkány vagy, ugye?
Annak látszom?
Bizony.
Bot van nálad, és hegyes a kalapod.
Meg az állatokkal is beszélsz.
Nem beszélve róla.
Akit egy tündér kísér útján, az csak boszorkány lehet.
Hogy lehet, hogy látsz engem?
Ez a lány...
Ráadásul amiket tettél...
A fellógatott kusánokat
te szabadítottad ki, igaz?
Te láttad őket?!
Elképesztő volt,
ahogy parancsolgattál a felnőtteknek.
Varázsoltál?
Az egy kis semmiség...
De a boszorkányok nem hegyekben vagy erdőkben élnek?
Mit csinálsz itt?
Átutazóban vagyok.
Egyedül?
Vagy csak te és ő a válladon?
Nem...
A városba érkezésünk óta sok minden történt.
Biztos nehéz lehet
különbözni másoktól.
Te itt élsz a városban?
Dehogy.
Velem is elég sok minden történt.
Mondjuk úgy, hogy...
élt egyszer egy rút kiskacsa.
Kiskacsa?
Áh, ismered a mesét?
A rút kiskacsa más volt, mint a többiek, így kilógott a sorból.
Mert a rút kiskacsa egy...
hattyú volt!
Barna kánya volt!
Egy nap egy sereg varjú támadta meg a kiskacsák fészkét.
A gyenge kiskacsák nem tudtak elrepülni,
és mindegyiküket elfogták.
A kánya meg volt róla győződve, hogy ő is kacsa, csak egyszerűen furcsa,
és mivel nem tudott repülni, őt is elfogták.
Utána viszont megmentette őket a madarak királya,
egy fehér héja.
Egy héja?
A héja sárkányokat hozott magával,
akik gyorsan legyőzték a varjakat.
A kányában és a héjában volt valami közös.
A kánya életében először találkozott hozzá hasonlóval,
és rájött, hogy tud repülni.
Aztán mi történt?
A fehér héja
legyőzte az országot feldúló varjúseregeket.
Nem csupán sárkányok harcoltak az oldalán, hanem a kacsák, és kóbor varjak is, akik jó útra tértek.
A barna kánya különleges volt.
Csak ő volt képes egy eget szelni a héjával.
Csak ő érezhette ugyanazt a szelet.
Ez annyira romantikus!
Aztán egy napon...
a fehér héja megmentette a kacsahercegnőt, akit a varjak elraboltak.
A gyáva kacsák feleségül akarták adni a kacsahercegnőt a héjához,
hogy megerősítsék köteléküket a hatalmas héjával.
A barna kányának ez nem tetszett.
Megpróbálta azzal nyugtatni magát, hogy tekintetét a tenger felé fordította.
És aztán? És aztán?
A barna kánya találkozott egy kis erdei bagollyal,
akit sirályok vettek körül.
A kánya azt mondta magának,
hogy habár a baglyot sirályok társasága övezi,
valamiért ő mégis magányosnak tűnik.
"Egy kicsit hasonlítunk.
Talán barátok lehetnénk mi ketten", gondolta.
A...
A bagoly is ugyanígy érzett...
Mondd, van valaki, aki megért téged?
Minden társam normális ember,
így egy boszorkány érzéseit...
Harmónia van köztük.
Ez bizony szerelem!
Ez szerelem!
D-Dehogy!
Csak vigyáz rám, mint felnőtt egy gyerekre.
És végül azon kaptam magam, hogy elrontott.
Ide gyertek, fattyak!
Kik azok?
Rabszolga-kereskedők? Kalózok?
Hisz' azok...!
Nem lógtok meg!
Ne nehezítsétek meg a dolgot!
Ne bőgj már!
Úgysincs már hová mennetek.
Elég ebből.
Nem akarok még több aljasságot látni itt!
Kislány, boszorkánynak képzeled magad, vagy mi?
Úgy van.
Ti pedig kalózok vagytok, igaz?
Kalózok!
El akarjátok adni ezeket a gyerekeket.
Ezeknek a kusán kölyköknek a szüleit kivégezték.
Épp ezért nem maradhatnak a városban.
Talán valóban jobb lenne porig égetni ezt az egész helyet.
Boszorkányként számomra a város törvényei és a kereskedők gondolkodásmódja semmit nem jelent.
Ha visszabeszélsz nekünk, kislány, téged is elvi–
Hé, mi van már?
Nem... Nem tudok megmozdulni..
Huhú, nahát!
Ez varázslat, ugye? Ugye?
Cs-Csak hipnózis.
Mit tettél velem, te lány?!
Ha nem engedsz el, esküszöm, összeverlek!
Mi ez?!
Tudtam, hogy ez lesz a vége.
Isidoro úr?
Talán ő az?
Még mit nem.
Na, ti kalózok!
Eleget bűnöztetek már itt!
Ne próbáljátok beadni nekem, hogy kirándulni viszitek azokat a gyerekeket!
Szánalmas bagázs!
Te tetves kölyök!
Gondolkodás nélkül léptem.
Életemben először sebesítettem meg egy embert...
Most, hogy kiontottad egy társunk vérét...
Isidoro úr!
Ne avatkozz bele, kislány,
ha nem akarsz megsérülni!
Ebből baj lesz...
Ne! Ne használd!
Hogy? Miért vagy ilyen mérges?
Ez nem igaz.
Csak leplezni akarja, hogy ki vagy.
Kedves tőle, nem?
Mindent bele, majomfiú!
Hallotta a gondolatainkat?
Ez elképesztő!
Legyőzi őket!
De előbb-utóbb úgyis elkapják.
Az összes fogadó dugig van...
Guts?
Ha eldobod a fegyvered, talán életben hagyunk.
Mindössze félholtra verünk, és kikötözünk az árbocra.
Fiacskám, ha beleavatkozol, bajok lesznek.
Szia!
T-te meg...?
Úgy látom, egy oldalon állunk.
Csatlakozom.
He?! Harcolni akarsz?!
Nem mondom...
Ez a fickó...
gondolkodás nélkül kaszabolja őket...
Ezért rühellem a kölyköket.
Gőzük sincs, hol a helyük a felnőttek világában.
Kapitány!
Ő tutira kalóz!
Na, ide figyeljetek!
A felnőttek világában szigorú szabályok vannak.
És ha ezeket megszegitek, büntetést érdemeltek.
És még azt hittem, a kalózokban van gerinc.
Nem rossz, elismerem.
Ennyi alap egy nemestől.
Viszont...
Megállj!
Nesze!
Nem kéne lebecsülnöd a felnőtteket, fiú!
Nos, hogy akarsz fizetni ezért a felfordulásért?
Ennyit az előételről,
jön a főfogás!
A mindenét!
Lépést tudsz tartani velem a csónakon?
Még szép.
Sürgök-forgok, akárhányszor kardot használok.
Bármilyen terepen tudok harcolni!
A fenébe!
Hiányzik a kardodból a vérontás iránti vágy.
Na, eleget játszadoztunk mára.
Emberek, megkötözni őket!
Igenis!
Puckanás!
Gyorsan, futás!
Bezárjuk a kaput!
Még ha gyerekek is, fogalmam sincs, hogyan juttathatnánk ki őket a városból.
Mi folyik itt?
Hát, az...
titok, nem igaz?
Nos, mi legyen a gyerekekkel?
Természetesen magunkkal visszük őket.
Már megint így viselkedsz?
Nincs vita.
Én vagyok a médium.
Izé... Nem lesz bajuk?
Nem szeretném, hogy rosszallva gondolj vissza rám.
És a főnökünk nem éppen olyan megértő személy,
akinél panaszkodni lehetne.
Nemde bár?
Jól van. Jöjjenek.
Fogd!
Elment az eszed?!
Ez egy lopott kard!
Fegyver nélkül nem védheted meg őket.
Meg aztán sikerült a tengerbe ejtened a sajátodat.
Elég béna lovag lenne így belőled.
Te meg ostobábban néztél ki, mint egy felfújódott béka!
Úgy szédelegtél azokon a csónakokon, mint aki részeg!
Figyelj, kis boszorkány...
Lenne kedved velünk tartani?
Veletek...
tartani?
Ha úgy érzed, e nagy világon nincsen számodra hely,
mi szívesen látunk.
Hogy döntesz?
Én..
Én...
Köszönöm, de...
van hová hazatérnem.
Értem...
Szóval az a férfi a kedvesed!
Ehh... Kicsit elszontyolodtam.
Kár érte.
Sajnálom.
Tényleg! Még nem is tudom a nevedet.
Az enyém Sonia.
Én Schierke vagyok.
Én meg Ivalera.
Na, miva'?
Összevee'tem a'tta zép pofikádat...
A te képed meg úgy néz ki, mint egy összevert húsos szendvics.
Harc!
Mimmontá'?!
Kivee'jem a' összes fogadat-e?!
Beszélj már érthetően!
Mule vagyok.
Neked mi a neved?
Idzsidodó.
Emlékezni fogok a nevedre, Idzsidodó!
"Idzsidodó"!
Schierke...
Hagyd el a várost, amilyen gyorsan csak tudod.
Mi volt ez?
Még látjuk egymást, kis erdei bagoly.
Jó'va', mejjünk vissza, me' zá'ják a kaput.
Azt mondja, "Jól van, menjünk vissza, mert zárják a kaput".
Izé...
Bosánatot ké'ek a... t'od... a ka'apod miatt...
Hogy? Nem értelek.
Beszélj emberi nyelven!
"Bocsánatot kérek a... tudod... a kalapod miatt..."
Én pedig sajnálom, hogy olyan makacs voltam.
Köszönöm, hogy utánam jöttetek.
Nem tesz semmit, és amúgy se voltunk nagy segítség.
No, zabá'junk!
Már az fáj, ha csak rád nézek.
Ez a hely tele van mindenféle feslett alakkal.
Jobb szállás nem volt?
Ezzel kell beérnünk.
Az egész város tele van katonákkal,
úgyhogy örülhetünk, hogy itt volt hely.
A fogadók mind egyformák.
Szerencsevadászok, bunyósok, szajhák...
Gyere, tölts nekem egy italt, édesem!
Elnézést, uram...
és részegek.
Ne tedd a lábad az asztalra, miközben eszünk!
Halihó! Megjöttünk.
Gyere!
D-De...
Tá-dá!
A ruha teszi a boszit, mi?
A fogadó tulaja
volt olyan kedves, és ideadta a lánya régi ruháit.
Egy kicsit szűk, és nehéz benne mozogni...
És zavaró, hogy nincs nálam a botom...
Bírd ki, amíg a városban vagyunk.
Nagyon jól áll rajtad.
Ja, hát, ja... Jó álca.
Senki rá nem jönne, hogy igazából egy ijesztő boszorkány vagy,
aki eltiporhat egy egész falut.
Mi az?
Mit látok! Három hölgyemény egy ilyen helyen?
És az egyikük gyerek.
Kis aranybogár!
Miért nem iszol velünk?
Köszönjük, de nem.
Te, te ki–
Bajod van, kölök?!
Szerinted bölcs dolog, hogy ilyen fiatalon ilyen helyekre jársz?
Mi az ördög?!
Így jár az,
aki megbámulja a társam új ruháját.
Társ...?
Úrnőm... Ez a város, és az emberek világa...
annyira durva és ostoba.
Kislyány...
Undorító...
Szép volt.
Viszont, úrnőm...
mindezek ellenére mégis tudok mosolyogni.
Ha úgy döntötök, tovább haladtok ezen az úton,
hamarosan újabb apostolokkal találkoztok.
És aki az élükön fog állni, minden bizonnyal...
a héja lesz.